ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/1753/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:

позивача - Обухова В. В. (адвоката), 
відповідача - не з`явилися,
прокуратури - Красножон О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Біг Буд Інвест"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 (колегія суддів: Ходаківська І. П. - головуюча, Євсіков О. О., Демидова А. М.) і рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 (суддя Кирилюк Т. Ю.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Біг Буд Інвест"

до Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації,

за участю Київської обласної прокуратури,

про визнання недійсним пункту договору,

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Біг Буд Інвест" (далі - ТОВ "БК Біг Буд Інвест") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (далі - Департамент регіонального розвитку Київської ОДА), за участю Київської обласної прокуратури, про визнання недійсним абзацу 3 пункту 4.2 договору від 07.09.2023 № 148-23, який укладено між Департаментом регіонального розвитку Київської ОДА та ТОВ "БК Біг Буд Інвест".

1.2. Позовні вимоги ТОВ "БК Біг Буд Інвест" обґрунтовані тим, що встановлення в абзаці 3 пункту 4.2 договору № 148-23 будівельного підряду за об`єктом "Реконструкція дошкільного навчального закладу № 2 "Веснянка" (ясла-садок) Ірпінської міської ради Київської області за адресою: вул. Полтавська, 5, м. Ірпінь, Київської області (усунення аварій, що виникли внаслідок воєнних (бойових) дій)(коригування)" від 07.09.2023 (далі - договір від 07.09.2023 № 148-23) умови про сплату відповідачу штрафу в розмірі 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу при неповерненні / невідпрацюванні позивачем суми авансу є порушенням статті 19 Конституції України та абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами). Як зазначав позивач, така умова договору порушує права та охоронювані законом інтереси ТОВ "БК Біг Буд Інвест" та є підставою для визнання такого положення договору недійсним.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/1753/25, в задоволенні позову ТОВ "БК Біг Буд Інвест" відмовлено. 

2.2. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ТОВ "БК Біг Буд Інвест", виходив із того, що сторони під час укладення договору від 07.09.2023 № 148-23 погодили всі істотні умови цього договору, в тому числі щодо права відповідача в разі неповернення / невідпрацювання ТОВ "БК Біг Буд Інвест" суми авансу, отримати від позивача 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу. 

Суд першої інстанції при цьому зазначив, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин, які відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсним спірного пункту договору від 07.09.2023 № 148-23. Місцевий господарський суд також зазначив, що позивач не довів факту порушення спірним пунктом вимог чинного на час укладення правочину законодавства. 

2.3. Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що договір від 07.09.2023 № 148-23 укладений сторонами за результатами проведення відповідачем публічної закупівлі. Відповідно до чинного законодавства України відповідач оприлюднив в електронній системі тендерну документацію, невід`ємним додатком якої є проєкт договору. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не заперечує свою обізнаність із змістом проєкту договору та із наявністю в ньому спірної умови, викладеної в абзаці 3 пункту 4.2 договору від 07.09.2023 № 148-23, щодо сплати відповідачу штрафу в розмірі 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу при неповерненні / невідпрацюванні підрядником суми авансу.

Апеляційний господарський суд зауважив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, встановивши, що позивач, узявши участь у публічній закупівлі, був ознайомлений зі змістом тендерної документації, зокрема, проєктом договору, та за наслідками її проведення добровільно уклав договір. Суд апеляційної інстанції також установив, що договір від 07.09.2023 № 148-23 в оспорюваній частині не виходить за межі змісту тендерної пропозиції, не суперечить їй та укладений сторонами відповідно до вимог чинного законодавства у сфері публічних закупівель.

Апеляційний господарський суд констатував, що позивач ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного розгляду цієї справи не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Зокрема, як зазначив суд, позивач не надав доказів на підтвердження того, що зміст спірного правочину (в оспорюваній частині) суперечить Конституції України, Цивільному Кодексу України або іншим актам цивільного законодавства, а також не довів того, що умови договору від 07.09.2023 № 148-23 є несправедливими.

Відтак апеляційний господарський суд зазначив, що висновки місцевого господарського суду є такими, що зроблені з правильним застосуванням і тлумаченням норм матеріального права, є правильними та обґрунтованими.

3. Короткий зміст касаційної скарги 

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "БК Біг Буд Інвест" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/1753/25 скасувати та ухвалити нове рішення; визнати недійсним абзац 3 пункту 4.2 договору від 07.09.2023 № 148-23, укладеного між Департаментом регіонального розвитку Київської ОДА та ТОВ "БК Біг Буд Інвест", відповідно до якого в разі неповернення / невідпрацювання суми авансу, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ТОВ "БК Біг Буд Інвест" зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ТОВ "БК Біг Буд Інвест", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12, від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі № 910/2920/20 (910/14219/20), від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22. 

Скаржник зазначає, що приписи Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), не передбачають жодної відповідальності за порушення строку використання або повернення авансу, а також не передбачають повноважень замовника публічної закупівлі визначати таку відповідальність на власний розсуд. Проте, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував положення абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), та постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти". За твердженням скаржника, Порядок державного фінансування капітального будівництва, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), визначає допустимий розмір авансу, строк його використання й обов`язок повернення невикористаних сум, а постанова Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" передбачає лише рекомендацію враховувати в договорах питання щодо повернення невикористаної попередньої оплати та штрафні санкції в разі несвоєчасного повернення такої оплати. 

Крім того, ТОВ "БК Біг Буд Інвест" зазначає, що суди попередніх інстанцій також не врахували того, що відповідач під час підготовки проєкту договору від 07.09.2023 № 148-23 порушив засади добросовісності, розумності та справедливості, які визначені частиною 3 статті 509 та частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, а оскаржуване положення договору фактично носить каральний характер.

Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на один із основних доводів ТОВ "БК Біг Буд Інвест" про каральний і непропорційний характер штрафу в розмірі 25 % та не навів мотивів, чому такий розмір штрафу за таке порушення без настання будь-яких негативних наслідків для замовника відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості. Невиконання цього обов`язку, на думку скаржника, свідчить про істотне порушенням норм матеріального і процесуального права судом апеляційної інстанції.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що Департамент регіонального розвитку Київської ОДА провів відкриті торги, предметом закупівлі на яких була реконструкція дошкільного навчального закладу № 2 "Веснянка" (ясла-садок) Ірпінської міської ради Київської області за адресою: вул. Полтавська, 5, місто Ірпінь, Київської області. Ідентифікатор закупівлі в електронній системі публічних закупівель Prozzoro: UA-2023-08-11-011010-а.

4.2. За результатами проведених торгів 07.09.2023 сторони у справі уклали договір від 07.09.2023 № 148-23, за умовами якого позивач зобов`язався своїми силами та засобами та на свій ризик, у межах договірної ціни виконати роботи з реконструкції дошкільного навчального закладу № 2 "Веснянка" (ясла-садок) Ірпінської міської ради Київської області за адресою: вул. Полтавська, 5, місто Ірпінь, Київська область, та у встановлений строк здати виконання робіт відповідачу, а відповідач - прийняти від позивача закінчені роботи (об`єкт будівництва) та оплатити їх вартість.

4.3. Пунктом 4.2 договору від 07.09.2023 № 148-23 визначено, що відповідно до абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (із змінами) відповідач може перерахувати позивачу аванс / попередню оплату в розмірі до 30 % вартості річного обсягу робіт, який спрямовується на небюджетні рахунки, відкриті на ім`я позивача в органах Державної казначейської служби України у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з таких рахунків на цілі, визначені цим договором. 

Позивач зобов`язується використати одержаний аванс / попередню оплату на придбання та постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів / роботи та послуги протягом 90 днів із дня одержання авансу, але не пізніше 24 грудня в разі отримання авансу в останні місяці бюджетного року. Для звітності щодо витрачених коштів авансу позивач повинен надати відповідачу акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в, КБ-3 за вказаний період або повернути суму авансу / попередньої оплати в повному обсязі на розрахунковий рахунок відповідача.

У разі неповернення / невідпрацювання суми авансу позивач сплачує відповідачу штраф у розмірі 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу.

4.4. Відповідно до пункту 19.1 договору від 07.09.2023 № 148-23 він набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2025 або до передачі об`єкта будівництва відповідачу, а у випадку невиконання сторонами зобов`язань, передбачених договором, діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

4.5. Позивач, посилаючись на те, що відповідач порушив права та охоронювані законом інтереси ТОВ "БК Біг Буд Інвест", включивши до змісту договору від 07.09.2023 № 148-23 спірний пункт, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним абзацу 3 пункту 4.3 договору від 07.09.2023 № 148-23. 

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ТОВ "БК Біг Буд Інвест" про визнання недійсним абзацу 3 пункту 4.3 договору від 07.09.2023 № 148-23. 

Позовні вимоги ТОВ "БК Біг Буд Інвест" обґрунтовані тим, що встановлення в абзаці 3 пункту 4.2 договору від 07.09.2023 № 148-23 умови про сплату відповідачу штрафу в розмірі 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу при неповерненні / невідпрацюванні позивачем суми авансу є порушенням статті 19 Конституції України та абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача та є підставою для визнання такого положення договору недійсним.

5.4. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.5. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

5.6. Верховний Суд також зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, із якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 та в постановах Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 922/578/24, від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22.

5.7. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо. 

5.8. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.9. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.10. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.05.2026 у справі № 917/250/24, від 28.04.2026 у справі № 910/6765/25, від 03.03.2026 у справі № 922/578/24.

5.11. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 904/4875/24, від 03.06.2026 у справі № 902/670/24, від 24.02.2026 у справі № 915/1185/20.

5.12. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.05.2026 у справі № 917/250/24, від 28.04.2026 у справі № 910/6765/25, від 03.03.2026 у справі № 922/578/24.

5.13. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 904/4875/24, від 03.06.2026 у справі № 902/670/24, від 24.02.2026 у справі № 915/1185/20..

5.14. Оскаржуваним рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/1753/25, в задоволенні позову ТОВ "БК Біг Буд Інвест" відмовлено.

Суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним на момент його вчинення (укладення) оспорюваного абзацу 3 пункту 4.3 договору від 07.09.2023 № 148-23.

5.15. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "БК Біг Буд Інвест" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/1753/25.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ТОВ "БК Біг Буд Інвест" зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ТОВ "БК Біг Буд Інвест", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

5.16. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1
частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.17. Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12, від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі № 910/2920/20 (910/14219/20), від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22. 

Скаржник зазначає, що приписи Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), не передбачають жодної відповідальності за порушення строку використання або повернення авансу, а також не передбачають повноваження замовника публічної закупівлі визначати таку відповідальність на власний розсуд. Проте, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував положення абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), та постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти". За твердженням скаржника, Порядок державного фінансування капітального будівництва, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), визначає допустимий розмір авансу, строк його використання й обов`язок повернення невикористаних сум, а постанова Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" передбачає лише рекомендацію враховувати в договорах питання щодо повернення невикористаної попередньої оплати та штрафні санкції в разі несвоєчасного повернення такої оплати. 

Крім того, ТОВ "БК Біг Буд Інвест" зазначає, що суди попередніх інстанцій також не врахували того, що відповідач під час підготовки проєкту договору від 07.09.2023 № 148-23 порушив засади добросовісності, розумності та справедливості, які визначені частиною 3 статті 509 та частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, а оскаржуване положення договору фактично носить каральний характер.

5.18. Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12 викладено такий правовий висновок: 

"Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору".

5.19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 викладено такий правовий висновок: 

"51. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду".

5.20. Як зазначає скаржник, у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі № 910/2920/20 (910/14219/20) сформульовано висновки про те, що визнання правочину недійсним як спосіб захисту є усталеним у судовій практиці. 

5.21. Скаржник також зазначає, що за усталеною практикою, викладеною в постановах Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. 

5.22. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ "БК Біг Буд Інвест" виходили з того, що договір від 07.09.2023 № 148-23 укладений сторонами за результатами проведення відповідачем публічної закупівлі. Відповідно до вимог чинного законодавства України відповідач оприлюднив в електронній системі тендерну документацію, невід`ємним додатком якої є проєкт договору. 

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не заперечує свою обізнаність із змістом проєкту договору від 07.09.2023 № 148-23 та із наявністю в ньому спірної умови, викладеної в абзаці 3 пункту 4.2 договору від 07.09.2023 № 148-23, щодо сплати відповідачу штрафу в розмірі 25 % від суми неповерненого / невідпрацьованого авансу при неповерненні / невідпрацюванні підрядником суми авансу.

Апеляційний господарський суд констатував, що погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обізнаності позивача зі змістом тендерної документації, проєктом договору від 07.09.2023 № 148-23, добровільним укладенням договору від 07.09.2023 № 148-23. Суд апеляційної інстанції також установив, що договір в оспорюваній частині не виходить за межі змісту тендерної пропозиції, не суперечить їй та укладений сторонами відповідно до вимог чинного законодавства у сфері публічних закупівель.

Відтак суди констатували, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема позивач не надав доказів на підтвердження того, що зміст спірного правочину (в оспорюваній частині) суперечить Конституції України, Цивільному Кодексу України або іншим актам цивільного законодавства, а також не довів того, що умови договору є несправедливими.

5.23. Колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним оспорюваного правочину, тому безпідставними є доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування статей 6, 16, 203, 215, 627 Цивільного кодексу України. При цьому колегія суддів зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник. 

5.24. Колегія суддів зазначає, що необґрунтованими є посилання скаржника на неврахування судами приписів абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами), та постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", які, на думку скаржника, не передбачають жодної відповідальності за порушення строку використання або повернення авансу, а також не передбачають повноважень замовника публічної закупівлі визначати таку відповідальність на власний розсуд. 

5.25. Відповідно до абзацу 2 пункту 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (із змінами) замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом). Розмір авансу не може перевищувати 30 відсотків вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику.

5.26. Згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" рекомендовано розпорядникам (одержувачам) бюджетних коштів укладати договори про закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до законодавства з урахуванням, зокрема, такого:

- нездійснення попередньої оплати виконавцям робіт, постачальникам товарів і надавачам послуг, якими порушено умови договорів щодо попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти, укладених із розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів у мережі безпосереднього головного розпорядника бюджетних коштів;

- повернення після закінчення строку, визначеного у договорі про закупівлю товарів, робіт і послуг, виконавцями робіт, постачальниками товарів і надавачами послуг невикористаних сум попередньої оплати та застосування штрафних санкцій у разі невчасного повернення таких коштів. 

5.27. Отже, наведеними нормативними актами не заборонено, а навпаки рекомендовано розпорядникам (одержувачам) бюджетних коштів укладати договори про закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до законодавства із включенням до таких договорів умов щодо штрафних санкцій у разі невчасного повернення невикористаних сум попередньої оплати після закінчення строку, визначеного в договорі про закупівлю товарів, робіт і послуг, виконавцями робіт, постачальниками товарів і надавачами послуг. 

5.28. Крім того, колегія суддів зазначає, що основною ознакою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

5.29. Свобода договору, закріплена в якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульованих у статтях 6 та 627 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.30. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 905/20/23 викладено такі висновки:

1) одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників; 

2) отже, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з`ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами, з`ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.

5.31. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 

5.32. Ураховуючи обізнаність позивача зі змістом тендерної документації, проєктом договору від 07.09.2023 № 148-23, добровільну участь позивача в закупівлі, а також укладення договору від 07.09.2023 № 148-23 на умовах, визначених заздалегідь, а також з огляду на те, що судові рішення не містять установлених фактичних обставин, які би свідчили про невідповідність договору вимогам чинного законодавства, безпідставними є доводи скаржника про порушення відповідачем засад добросовісності, розумності та справедливості, які визначені частиною 3 статті 509 та частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, при укладенні договору від 07.09.2023 № 148-23. 

5.33. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.34. Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на один із основних доводів ТОВ "БК Біг Буд Інвест" про каральний і непропорційний характер штрафу в розмірі 25 % та не навів мотивів, чому такий розмір штрафу за таке порушення без настання будь-яких негативних наслідків для замовника відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості. Невиконання цього обов`язку, на думку скаржника, свідчить про істотне порушення норм матеріального і процесуального права судом апеляційної інстанції.

5.35. Колегія суддів зазначає, що підстави для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду викладені в статті 310 Господарського процесуального кодексу України. 

5.36. Відповідно до частин 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 

6) судове рішення ухвалено з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 

8) суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

5.37. За таких обставин не можуть слугувати підставами для скасування судових рішень доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на довід ТОВ "БК Біг Буд Інвест" про каральний і непропорційний характер штрафу в розмірі 25 % та не навів мотивів, чому такий розмір штрафу за таке порушення без настання будь-яких негативних наслідків для замовника відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості. 

5.38. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження.

5.39. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами попередніх інстанцій із правильним застосуванням норм матеріального права. Тому оскаржувані судові рішення слід залишити без змін. 

5.40. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновком господарських судів попередніх інстанцій, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі. 

5.41. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Біг Буд Інвест" залишити без задоволення. 

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/1753/25 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак