СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1814/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича (вх. № 715 П/2)
на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 (повна ухвала складена 01.04.2026, суддя Білоусов С. М.) у справі № 917/1814/25
за заявою Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт", м. Одеса, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", м. Кременчук, Полтавська область, 
про про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/1814/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (код ЄДРПОУ 42556531).
Розпорядник майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" - арбітражний керуючий Бончак Степан Антонович звернувся до суду із клопотанням про скасування (зняття) всіх арештів, накладених виконавцями на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", що розміщені на всіх банківських рахунках, відкритих на ім`я боржника, але не виключно.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі №917/1814/25 відмовлено у задоволенні клопотання розпорядника майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" - арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича, про скасування (зняття) арештів від 20.03.2026 (вх. № 3725 від 23.03.2026).
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність вмотивованих аргументів щодо обґрунтування клопотання. 
Арбітражний керуючий Бончак Степан Антонович не погодився з ухвалою Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі № 917/1814/25 у повному обсязі та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання розпорядника майна щодо зняття арештів майна боржника ТОВ "Інчер" та інших обмежень щодо розпорядження його майном. 
Одночасно апелянт просив розглядати апеляційну скаргу за участю представника боржника, розпорядника майна Бончака С.А., повідомити про час та місце судового розгляду справи № 917/1814/25.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за змістом ч. 6 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства під час розгляду заяви розпорядника майна про скасування арештів на майно боржника господарський суд досліджує, чи такі арешти або обмеження перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності. Інших вимог щодо обґрунтування заяви розпорядника майна про скасування арештів на майно боржника норми Кодексу з процедур банкрутства не містять. 
Повідомляє, що в результаті попереднього аналізу фінансового стану ТОВ «Інчер» з`ясовано, що на даний час господарська діяльність товариства продовжується. У ТОВ «Інчер» відкрито 14 рахунків у банках України. ТОВ «Інчер» на праві власності володіє майном, у тому числі нафтопродуктами, які можуть бути реалізовані з метою забезпечення погашення вимог кредиторів боржника. 
На даний час на виконанні перебуває ряд виконавчих проваджень стосовно ТОВ «Інчер», на грошові кошти боржника були накладені арешти постановами у виконавчих провадженнях. Однак, накладені арешти мають наслідком фактичне блокування витратних операцій Боржника та унеможливлюють здійснення платежів, необхідних для забезпечення безперервної господарської діяльності, збереження активів боржника та виконання невідкладних зобов`язань.
Зазначає, що боржник має поточні обов`язкові платежі, які потребують своєчасного здійснення та прямо впливають на здатність ТОВ «Інчер» продовжувати діяльність і зберігати активи, зокрема: виплата заробітної плати працівникам боржника та прирівняних до неї виплат; сплата ЄСВ, ПДФО, військового збору та інших обов`язкових нарахувань; сплата податків, зборів та інших обов`язкових платежів; виконання поточних договірних зобов`язань, без яких неможливе функціонування підприємства (постачання, логістика, охорона, зв`язок, технічне обслуговування тощо).
Наявність арешту на рахунках позбавляє боржника можливості виконувати навіть ті платежі, які мають здійснюватися у звичайному режимі під час розпорядження майном, а також створює ризики зупинки діяльності, припинення надання критичних послуг; арешти, накладені на майно та кошти на рахунках ТОВ «Інчер», перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності. 
Повідомляє, що станом на 01.03.2026 заборгованість по заробітній платі працюючих на даний час, а також звільнених у процедурі розпорядження майном працівників в зв`язку з відсутністю коштів на оплату їх праці складала 700 000,75 грн (сума до виплати за вирахуванням податків та зборів). У випадку невиплати в подальшому заробітної плати наявним працівникам послідує їх звільнення, що приведе до втрати контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника.
Зазначає, що 09.03.2026 Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці винесено Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ПНС/ПЛ/3266/183-ПНС/ ПЛ/15079/ПАА024680-ПНС/ПЛ/24554/ПАА024681-ПНС/ПЛ/2058/ПАА024681/ПТ/ПС/ СВ, згідно якої до ТОВ «ІНЧЕР» застосовано штраф у розмірі 25 941,00 грн за невиплату заробітної плати, у тому, числі за період після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Інчер». Враховуючи неможливість сплати штрафу, в подальшому вказане призведе до відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТОВ «Інчер» штрафу у розмірі 25 941,00 грн та покладення на боржника обов`язку зі сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. 
Отже, неможливість повноцінного розпорядження рахунками ТОВ «Інчер» призводить до нарощування заборгованості боржника ТОВ «Інчер», що суперечить меті процедури розпорядження майном.
Водночас, вважає скаржник, наведені судом норми законодавства мають загальний характер та не містять прямих заборон чи обмежень щодо задоволення такого клопотання, а отже не можуть свідчити про його безпідставність чи невідповідність вимогам закону.
Зокрема, висновки суду про те, що розпорядником майна не наведено обґрунтованих доводів на переконання того, що наявність арештів рахунків та майна боржника перешкоджає господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності з огляду на конкретні обставини справи, не відповідають фактичним обставинам, оскільки розпорядником майна у поданому клопотанні чітко викладено належні та обґрунтовані мотиви його подання. Зокрема, відсутність можливості розпоряджатися грошовими коштами боржника унеможливлює забезпечення подальшої господарської діяльності підприємства.
Посилання суду на те, що зняття арештів з усіх рахунків дозволить товариству-боржнику розпорядитися коштами в порядку, що суперечитиме інтересам кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" не відповідає дійсності, адже у межах процедури розпорядження майном боржник істотно обмежений у здійсненні господарської діяльності та розпорядженні своїми активами.
Вважає, що твердження суду про можливе порушення інтересів кредиторів є необґрунтованим, а ризики неправомірного розпорядження коштами - фактично відсутні з огляду на діючі законодавчі обмеження та механізми контролю.
Посилаючись на наведені доводи апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та помилково дійшов висновку про необґрунтованість клопотання розпорядника майна, оскільки:
- клопотання містило детальні пояснення, підтверджені документами, щодо того, що арешти фактично блокують господарську діяльність боржника та унеможливлюють виконання першочергових платежів;
- суд не навів жодної релевантної судової практики, яка б підтверджувала правомірність відмови;
- висновки про можливе порушення інтересів кредиторів є безпідставними, оскільки діяльність боржника у процедурі розпорядження майном суворо обмежена законом і перебуває під контролем арбітражного керуючого та кредиторів;
- арешти рахунків суперечать меті процедури розпорядження майном і перешкоджають відновленню платоспроможності боржника. 
У зв`язку з цим та керуючись положенням ч. 6 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, апелянт вважає, що жодна з передбачених законом підстав для відмови у задоволенні клопотання розпорядника майна ТОВ «Інчер» про зняття арешту майна боржника відсутня.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі № 917/1814/25. Розгляд справи призначено на 04.06.2026. Витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1814/25. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали. Повідомлено, що участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
28.04.2026 від кредитора ТОВ "ВНП" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник вважає, що звернення розпорядника майна насамперед спрямоване на скасування арештів, накладених на рахунки боржника, з метою відновлення можливості здійснювати господарську діяльність ТОВ «Інчер» у процедурі розпорядження майном, що відповідає меті та завданням процедур банкрутства.
Зазначає, що перебування рахунків під блокуванням та відсутність можливості здійснювати виплату заробітної плати не відповідають загальним принципам процедур банкрутства і може спричинити звільнення працівників, що, своєю чергою, істотно ускладнить проведення процедури та призведе до її затягування. Зазначені обставини призведуть до неможливості повноцінного виконання арбітражним керуючим обов`язків, покладених на нього Кодексом України з процедур банкрутства, зокрема в частині збору необхідної документації, встановлення наявних активів боржника та їх подальшого продажу (реалізації), що матиме прямий вплив на можливість задоволення вимог кредиторів. 
Вважає, що залишення апеляційної скарги без задоволення та подальше збереження арештів на майно і рахунки боржника не відповідатиме меті процедур банкрутства та призведе до порушення прав і законних інтересів як боржника, так і його кредиторів.
Зазначає, що не заперечує проти задоволення поданої апеляційної скарги та підтримує вимоги щодо скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 в повному обсязі; ухвалення нового рішення, яким задовольнити клопотання розпорядника майна про зняття арештів з майна та рахунків боржника ТОВ «Інчер», а також інших обмежень щодо розпорядження його майном.
28.04.2026 від кредитора ТОВ "Кропивницькенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник підтримує апеляційну скаргу арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича щодо скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 31.03.2026. Просить апеляційну скаргу арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича про скасування ухвали Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі №917/1814/25 - задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання розпорядника майна про зняття арештів з майна та рахунків боржника ТОВ «Інчер», а також інших обмежень щодо розпорядження його майном.
04.05.2026 від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник зазначає, що боржник має поточні обов`язкові платежі, які потребують своєчасного здійснення та прямо впливають на здатність ТОВ «ІНЧЕР» продовжувати діяльність і зберігати активи, зокрема: виплата заробітної плати працівникам боржника та прирівняних до неї виплат; сплата ЄСВ, ПДФО, військового збору та інших обов`язкових нарахувань; сплата податків, зборів та інших обов`язкових платежів; виконання поточних договірних зобов`язань, без яких неможливе функціонування підприємства (постачання, логістика, охорона, зв`язок, технічне обслуговування тощо).
Зазначає, що накладення арештів на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ТОВ «Інчер», перешкоджає здійсненню поточної господарської діяльності товариства на стадії розпорядження майном, вжиттю всіх заходів щодо відновлення платоспроможності ТОВ «Інчер». Накладення арештів на рахунки ТОВ «Інчер» фактично позбавило його можливості здійснювати виплату заробітної плати працівникам, сплачувати податки, проводити розрахунки за поточними вимогами та здійснювати господарську діяльність.
06.05.2026 від кредитора ТОВ "ІНКАМ ФІНАНС" надійшов відзив, в якому заявник зазначає, що підтримує вимоги щодо скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 року в повному обсязі; ухвалення нового рішення, яким задовольнити клопотання розпорядника майна про зняття арештів з майна та рахунків боржника ТОВ «Інчер», а також інших обмежень щодо розпорядження його майном. 
Заявник не заперечує проти задоволення поданої апеляційної скарги та підтримує вимоги щодо скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 року в повному обсязі; ухвалення нового рішення про задоволення клопотання розпорядника майна про зняття арештів з майна та рахунків боржника ТОВ «Інчер», а також інших обмежень щодо розпорядження його майном.
06.05.2026 від кредитора ТОВ "ІНТЕКС ІНВЕСТ" надійшов відзив, в якому заявник не заперечує проти задоволення поданої апеляційної скарги та підтримує її вимоги.
27.05.2026 від апелянта надійшли додаткові пояснення до поданої арбітражним керуючим апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі № 917/1814/25.
Апелянт зазначає, що клопотання про зняття арештів з рахунків боржника мало на меті забезпечення відновлення та продовження господарської діяльності підприємства боржника, належного виконання повноважень арбітражним керуючим, здійснення бухгалтерського супроводу діяльності підприємства, а також досягнення основної мети процедури банкрутства - задоволення вимог кредиторів у максимально можливому обсязі. 
Наявність арештів на рахунках боржника фактично унеможливлює здійснення господарської діяльності підприємства, проведення необхідних розрахунків, сплату обов`язкових платежів, оплату послуг бухгалтерського супроводу та вчинення інших дій, спрямованих на збереження активів боржника та відновлення його платоспроможності. 
Повідомляє, що арбітражним керуючим і раніше подавалось аналогічне клопотання про зняття арештів з рахунків боржника, однак у його задоволенні також було відмовлено ухвалою суду від 18.11.2025. При цьому підставою для відмови, зокрема, було посилання суду на необхідність погодження відповідних дій комітетом кредиторів. У зв`язку з тим, що реєстр кредиторів був сформований лише 14.04.2026, дане питання не могло бути розглянуто раніше комітетом кредиторів. 
26.05.2026 вперше було проведено легітимні збори/комітет кредиторів боржника. За результатами розгляду питання порядку денного №2 комітетом кредиторів було погоджено дії розпорядника майна щодо оскарження в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 року у справі № 917/1814/25. 
Комітет кредиторів дійшов висновку, що арешти, накладені на майно та грошові кошти на рахунках боржника, перешкоджають здійсненню господарської діяльності підприємства та унеможливлюють відновлення його платоспроможності. 
Таким чином, зазначає апелянт, комітетом кредиторів фактично підтримано позицію арбітражного керуючого та погоджено вчинення дій, спрямованих на скасування арештів з рахунків боржника. Кредитори не заперечують проти зняття таких арештів, оскільки це відповідає інтересам процедури банкрутства та спрямоване на забезпечення максимально можливого задоволення їх вимог. 
Просив врахувати при винесенні рішення дані додаткові пояснення до поданої арбітражним керуючим апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі №917/1814/25. Скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі № 917/1814/25 у повному обсязі та винести нове рішення, яким задовольнити клопотання розпорядника майна щодо зняття арештів майна боржника ТОВ «Інчер» та інших обмежень щодо розпорядження його майном.
До вказаних доповнень апелянтом надано копію протоколу засідання комітету кредиторів ТОВ «Інчер» від 26.05.2026.
У судовому засіданні 04.06.2026, що відбувалось в режимі відеоконференції апелянт підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги у повному обсязі і наполягав на її задоволенні. Інші учасники справи про банкрутство в судове засідання не з`явились, про причини незявлення суд не повідомили. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені судом належним чином. 
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд в ухвалі від 20.04.2026 доводив до відома учасників справи, що участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення апелянта, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 відкрито провадження у справі №917/1814/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531), визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт" (провулок 2-й Артелерійський, 6, м. Одеса, 65039, код ЄДРПОУ 03482749) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531) на загальну суму 33543640,80 грн, з яких: перша черга - судовий збір у розмірі 24224,00 грн та 72000,00 грн - авансування арбітражного керуючого; четверта черга - 33447416,80 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ведено процедуру розпорядження майном боржника на строк до 170 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531) арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №351 від 22.02.2013 року; адреса: вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 536, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та призначено попереднє засідання суду.
На веб-сайті Верховного Суду оприлюднено 15.10.2025 за №77433 повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер".
На даний час провадження у справі перебуває на стадії попереднього засідання в судовій процедурі розпорядження майном боржника.
23.03.2026 від розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" - арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича до суду надійшло клопотання 20.03.2026 (вх. № 3725 від 23.03.2026 року) про скасування (зняття) всіх арештів, накладених виконавцями на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (код ЄДРПОУ 42556531), що розміщені на всіх банківських рахунках, відкритих на ім`я боржника, але не виключно.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.03.2026 прийнято клопотання розпорядника майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" - арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича про зняття арештів від 20.03.2026 (вх. № 3725 від 23.03.2026 року) до розгляду, призначено судове засідання з його розгляду на 31.03.2026, запропоновано боржнику та кредиторам у строк до 30.03.2026 надати суду відзив на клопотання розпорядника майна.
Ухвала Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026, якою у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича про зняття арештів відмовлено є предметом апеляційного перегляду. 
Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає про таке. 
Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
На підставі ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Отже, при вирішенні заяв та клопотань у справі про банкрутство слід враховувати необхідність дотримання інтересів як боржника, так і кредиторів.
Згідно із частиною 1 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
За змістом частин 1, 2 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.
Частиною 5 зазначеної статті визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.
З аналізу положень Кодексу України з процедур банкрутства витікає, що підприємство, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство та яке знаходиться в процедурі розпорядження майном, має право продовжувати господарську діяльність, при цьому діє мораторій на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а виконання зобов`язань, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку.
Пункт 3 частини 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює, що з моменту відкриття провадження у справі арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду.
Приписами ч. 6 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд за заявою розпорядника майна скасовує арешти майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження його майном у разі, якщо такі арешти чи обмеження перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності.
Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19 від 17 січня 2020 року дійшов висновку, що виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.
Положення Кодексу України з процедур банкрутства не передбачають припинення господарської діяльності боржника у процедурі розпорядження майном, однак мета скасування арешту повинна бути направлена не лише на забезпечення можливості безперешкодного здійснення господарської діяльності боржника, а також сприяти відновленню його платоспроможності, тобто погашенню визнаних судом вимог конкурсних кредиторів.
Вищезазначена норма Кодексу України з процедур банкрутства передбачає право суду знімати попередньо накладені арешти та обмеження виключно щодо майна та коштів саме боржника.
Поряд з наведеним, заявник повинен довести суду, що такі арешти чи обмеження перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності. 
Саме лише зазначення в заяві про обставини без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
В силу приписів Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Здійснюючи розгляд заяв та звернень в межах справи про банкрутство визначальним є дотримання принципу змагальності сторін, який полягає в доведенні стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, у відповідності до частини 3 статті 13 ГПК України.
Так, обґрунтовуючи клопотання про зняття арешту з рахунків боржника розпорядник майна Бончак С.А. зазначає, що в результаті попереднього аналізу фінансового стану встановлено, що ТОВ "Інчер" наразі продовжує свою господарську діяльність. У ТОВ "Інчер" відкрито 14 рахунків у банках України (перелік додається). 
Також розпорядник майна у клопотанні зазначає, що на даний час на виконанні перебувають виконавчі провадження стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" у таких виконавців:
- Крюківський відділ ДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (39600, м. Кременчук, вул. Сердюка Ігоря, буд. 43, електронна пошта: info.dvskr@gmail.com);
- приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович (36613, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Троїцька, 89-А, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 );
- приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяна Юріївна (36014, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Петлюри Симона, 5, офіс 4, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 );
- Автозаводський відділ ДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (39600, м. Кременчук, вул. Сердюка Ігоря, буд. 43, info.avtz.plt.dvs@sumyjust.gov.ua).
Наведені доводи арбітражний керуючий підтверджує копіями постанов виконавців, що додані до відповідного клопотання. 
Розпорядник майна зазначає, що в результаті відкриття виконавчих проваджень вказаними вище виконавцями накладено арешти на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
В той же час, за доводами клопотання, накладені арешти мають наслідком фактичне блокування витратних операцій боржника та унеможливлюють здійснення платежів, необхідних для забезпечення безперервної господарської діяльності, збереження активів боржника та виконання невідкладних зобов`язань.
Розпорядник майна також стверджував, що арешти, накладені на майно та кошти на рахунках ТОВ " Інчер", перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності. Зокрема станом на 01.03.2026 заборгованість по заробітній платі працюючих, а також звільнених у процедурі розпорядження майном працівників в зв`язку з відсутністю коштів на оплату їх праці складала 700 000,75 грн (сума до виплати за вирахуванням податків та зборів). У випадку невиплати в подальшому заробітної плати наявним працівникам послідує їх звільнення, що приведе до втрати контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника.
Повідомляв, що неможливість своєчасної виплати заробітної плати працівникам, в свою чергу, призводить до застосування до ТОВ «Інчер» штрафних санкцій за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. 
Зокрема, розпорядник майна зазначав, що 09.03.2026 Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці винесено Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПНС/ПЛ/3266/183-ПНС/ПЛ/15079/ПАА024680-ПНС/ПЛ/24554/ПАА024681-ПНС/ПЛ/2058/ПАА024681/ПТ/ПС/ СВ, згідно якої до ТОВ «Інчер» застосовано штраф у розмірі 25 941,00 грн. за невиплату заробітної плати, у тому, числі за період після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Інчер». Неможливість сплати штрафу, зазначав розпорядник майна, в подальшому призведе до відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТОВ «Інчер» штрафу у розмірі 25941,00 грн та буде покладено обов`язок зі сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. 
Отже, за доводами клопотання, неможливість повноцінного розпорядження рахунками ТОВ «Інчер» призводить до нарощування заборгованості Боржника ТОВ «Інчер», що перешкоджає відновленню його платоспроможності та суперечить меті процедури розпорядження майном.
Таким чином, арешт коштів боржника визначає розпорядник майна, є тією обставиною, що перешкоджає господарській діяльності боржника, а тому вважає про наявність підстав для задоволення судом означеного клопотання. 
Колегія суддів з приводу наведених доводів зазначає, що законодавець надав можливість господарському суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство скасовувати арешти майна та інші обмеження щодо розпорядження його майном, але головною умовою є обґрунтування та надання доказів того, що такі арешти чи обмеження дійсно перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності.
Тобто, право боржника клопотати про зняття арешту не змінює правових підстав для задоволення судом відповідного клопотання. Скасування арешту допускається за одночасного існування двох правових підстав: перешкоджання господарській діяльності та відновленню платоспроможності боржника.
При цьому, зі змісту ч. 6 ст. 44 КУзПБ вбачається, що скасування арешту на стадії розпорядження майном не є автоматичним, а є дискреційним повноваженням суду, яке реалізується за умови доведеності існування реальних перешкод для здійснення господарської діяльності товариства.
З наданих розпорядником майна матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що у межах виконавчих проваджень, на які посилається заявник, виконавцями накладено арешти на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Також розпорядником майна до клопотання надано дані про відкриті банківські рахунки у форматі IBAN ТОВ «Інчер» (податковий номер 42556531) станом на 17.11.2025. Проте, колегія суддів звертає увагу, що надана розпорядником майна інформація містить лише загальний перелік банківських установ в який у боржника відкрито рахунки. 
В той же час, загальне зазначення банківських установ, номерів рахунків, виду валютування та дати відкриття товариством відповідного рахунку, жодним чином не підтверджує доводи розпорядника майна, що арешт наведених рахунків перешкоджає господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності та підтверджує необхідність зняття арешту з усіх відкритих рахунків у банківських установах. 
Зокрема, розпорядником майна не зазначено, які саме грошові кошти (залишки коштів) обліковуються на вказаних рахунках, чи належать ці кошти до категорії коштів спеціального призначення (зокрема, для виплати заробітної плати, сплати податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, соціальних виплат, поточних платежів для здійснення господарської діяльності, тощо). При цьому, кошти, що знаходяться на рахунках боржника, можуть мати різний правовий режим та цільове призначення, а також мати різний алгоритм використання, в тому числі, як для фінансування оплати праці, так і здійснення поточної діяльності товариства. 
За відсутністю даних про правовий статус рахунків, цільове призначення таких рахунків, актуальних відомостей про залишок коштів на таких рахунках, доведення підстав використання конкретно визначеного рахунку та розміру коштів, необхідних як для здійснення соціальних виплат, так і для забезпечення поточної господарської діяльності боржника, відсутні підстави для скасування обтяжень із усіх загалом рахунків боржника, наданих розпорядником майна. 
Саме лише наведення переліку відкритих у банківських установах рахунків за відсутності обґрунтування необхідності цільового використання у господарській діяльності боржника саме конкретно визначеного рахунку/рахунків, не є безумовною підставою для скасування накладених арештів у розумінні ч. 6 ст. 44 КУзПБ.
Посилання апелянта на Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПНС/ПЛ/3266/183-ПНС/ ПЛ/15079/ПАА024680-ПНС/ПЛ/24554/ПАА024681-ПНС/ПЛ/2058/ПАА024681/ПТ/ПС/СВ, згідно якої до ТОВ «Інчер» застосовано штраф у розмірі 25 941,00 грн за невиплату заробітної плати, а також наявність заборгованості по заробітній платі, не може підтверджувати обставини необхідності зняття арешту загалом із усіх наведених розпорядником майна рахунків.
У зв`язку з цим, надане клопотання не містить вмотивованих аргументів для його задоволення, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції. 
При цьому, колегія суддів погоджується із позицією місцевого господарського суду, який зазначив, що розпорядником майна не наведено обґрунтованих доводів на переконання того, що наявність арештів рахунків та майна боржника перешкоджає господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності з огляду на конкретні обставини справи. 
Зокрема, заявником не конкретизовано та не надано доказів, що арешти рахунків боржника перешкоджають укладенню боржником правочинів, чи унеможливлюють їх виконання, перешкоджають здійсненню розрахунків із контрагентами, не надано доказів необхідності здійснення поточних платежів, тощо. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що КУзПБ не передбачає припинення господарської діяльності боржника у процедурі розпорядження майном, однак мета скасування арешту повинна бути направлена не лише на забезпечення можливості безперешкодного здійснення господарської діяльності боржника, а також сприяти відновленню його платоспроможності, тобто погашенню визнаних судом вимог конкурсних кредиторів.
Процедура розпорядження майном вводиться в тому числі з метою збереження активів боржника та вирішення питання про можливе відновлення його платоспроможності. 
Як ґрунтовно зазначав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, зняття арештів з усіх рахунків дозволить товариству-боржнику розпорядитися коштами в порядку, що суперечитиме інтересам кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "Інчер"; здійснення будь-яких дій та правочинів щодо майна ТОВ "Інчер" у процедурі банкрутства без згоди комітету кредиторів заборонено.
Апелянт зазначає, що арбітражним керуючим і раніше подавалось аналогічне клопотання про зняття арештів з рахунків боржника, однак у його задоволенні також було відмовлено ухвалою суду від 18.11.2025. Зокрема, підставою для відмови було посилання суду на необхідність погодження відповідних дій комітетом кредиторів. У зв`язку з тим, що реєстр кредиторів був сформований лише 14.04.2026, дане питання, зазначає розпорядник майна, не могло бути розглянуто раніше комітетом кредиторів. 
Також зазначає, що 26.05.2026 вперше було проведено легітимні збори/комітет кредиторів боржника. За результатами розгляду питання порядку денного №2 комітетом кредиторів було погоджено дії розпорядника майна щодо оскарження в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 року у справі № 917/1814/25. 
Комітет кредиторів дійшов висновку, що арешти, накладені на майно та грошові кошти на рахунках боржника, перешкоджають здійсненню господарської діяльності підприємства та унеможливлюють відновлення його платоспроможності. 
У наданих до суду додаткових поясненнях до апеляційної скарги зазначає, що комітетом кредиторів фактично підтримано позицію арбітражного керуючого та погоджено вчинення дій, спрямованих на скасування арештів з рахунків боржника. Кредитори не заперечують проти зняття таких арештів, оскільки це відповідає інтересам процедури банкрутства та спрямоване на забезпечення максимально можливого задоволення їх вимог. 
На підтвердження наведених доводів надає копію протоколу засідання комітету кредиторів ТОВ «Інчер» від 26.05.2026.
Колегія суддів враховує, що окремі кредитори у відзиві на апеляційну скаргу не заперечували поти доводів апеляційної скарги та підтримували скасування арештів рахунків боржника. 
Разом з цим, як зазначає сам апелянт, легітимні збори/комітет кредиторів боржника було проведено лише 26.05.2026, тобто станом на час прийняття оскаржуваної ухвали 31.03.2026 такий доказ не існував, що унеможливлює прийняття та надання оцінки судом апеляційної інстанції такому доказу в силу приписів ст. 269 ГПК України. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що лише цитування арбітражним керуючим положень ч. 6 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, яка передбачає певне право, не є достатнім для реалізації заявником цієї норми, оскільки належним є саме вмотивоване обґрунтування правових підстав реалізації такої норми, що й відповідає принципу диспозитивності та змагальності сторін.
Визначальним в даному випадку є належне обґрунтування правової вимоги заявника та доведення суду необхідності, доцільності та вигідності зняття арештів з усіх рахунків боржника в процедурі розпорядження майном. 
При цьому, як обґрунтовано враховано судом першої інстанції, завданням господарського суду є здійснення судового контролю, адже право передбачене статтею 44 Кодексу є обмеженим, що зумовлює деталізований підхід до його вирішення.
Вказане у сукупності свідчить про те, що у даному випадку розпорядником майна не доведено належними та допустимими доказами обставин, які є підставою для скасування обмежень. З урахуванням цього, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання розпорядника майна.
Поряд із наведеним, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що вказана відмова не є перешкодою для повторного звернення до суду із відповідною заявою, в тому числі із поданням належних доказів на її обґрунтування.
З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення було дотримано норми матеріального та процесуального права, повно досліджено обставини справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі № 917/1814/25 слід залишити без змін.
У відповідності до статті 129 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 31.03.2026 у справі №917/1814/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 15.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя Н.О. Мартюхіна