ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

06 травня 2026 року
м. Харків

справа № 629/5444/25
провадження № 22-ц/818/2234/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Попова О.Г.,-
в с т а н о в и в :
У серпні 2025 року Акціонерне товариство " ПУМБ " звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2001204385501 від 22.12.2018 року у розмірі 41395,62 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним в сумі 41395,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн.40 коп..
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданим и доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 22.12.2018 року відповідачка підписала заяву №2001204385501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» та паспорт споживчого кредиту, на підставі чого їй було видано кредитну картку з лімітом 5000,00 грн., на строк 12 місяців, підтвердивши свою згоду на погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які діяли станом на момент підписання заяви, зокрема, розміром стандартної процентної ставки 47,88 % річних, реальної річної процентної ставки 47,88 %, орієнтовною загальною вартістю кредиту у розмірі 12577,58 грн., що підтверджується особистим підписом відповідачки, і що, відповідно, саме і складає Договір про надання банківських послуг між відповідачкою та банківською установою. 
Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» 22.12.2018 відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., який останній раз було збільшено 16.03.2022 до 24791,89 грн.
АТ «ПУМБ» в повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним договором.
Відповідачка користувалась кредитними коштами, що підтверджується випискою/особовим рахунком, однак в порушення умов договору свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 04.06.2025 року у розмірі 41395,62 грн., яка складається з: 24791,89 грн. - заборгованість за кредитом, 16603,73 грн. - заборгованість за процентами.
Як на підставу позовних вимог АТ “ПУМБ” посилалось на те, що 22.12.2018 року відповідачка підписала заяву №2001204385501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» та паспорт споживчого кредиту, на підставі чого їй було видано кредитну картку з лімітом 5000,00 грн., на строк 12 місяців, підтвердивши свою згоду на погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які діяли станом на момент підписання заяви, зокрема, розміром стандартної процентної ставки 47,88 % річних, реальної річної процентної ставки 47,88 %, орієнтовною загальною вартістю кредиту у розмірі 12577,58 грн., що підтверджується особистим підписом відповідачки, і що, відповідно, саме і складає Договір про надання банківських послуг між відповідачкою та банківською установою. Згідно довідки, 22.12.2018 відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., який останній раз було збільшено 16.03.2022 до 24791,89 грн. 22.12.2018 на підставі кредитного договору № 2001204385501 відповідачці видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5000 грн., що свідчить про виконання зобов`язань з боку позивача АТ «ПУМБ». У порушення норм закону та умов договорів відповідачка зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала. У зв`язку з вище вказаним, згідно з наданим банком розрахунком та випискою за кредитним договором у відповідачки станом на 04.06.2025 року виникла заборгованість у розмірі 41395.62 грн, яка складається з: 24791,89 грн- заборгованість за кредитом, 16603,73 грн. - заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути з відповідачки, поклавши також на останню стягнення судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Матеріали справи свідчать про те, що 22.12.2018 року відповідачка підписала заяву №2001204385501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» та паспорт споживчого кредиту, на підставі чого їй було видано кредитну картку з лімітом 5000,00 грн., на строк 12 місяців, підтвердивши свою згоду на погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які діяли станом на момент підписання заяви, зокрема, розміром стандартної процентної ставки 47,88 % річних, реальної річної процентної ставки 47,88 %, орієнтовною загальною вартістю кредиту у розмірі 12577,58 грн., що підтверджується особистим підписом відповідачки, і що, відповідно, саме і складає Договір про надання банківських послуг між відповідачкою та банківською установою. 
Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» 22.12.2018 відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., який останній раз було збільшено 16.03.2022 до 24791,89 грн.
З наданих позивачем письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо процентної ставки за користування кредитом.
АТ «ПУМБ» в повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним договором.
З довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №2001204385501 від 22.12.2018 року вбачається, що 22.12.2018 року на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн, який в подальшому було збільшено 04.04.2019 року до 9500 грн, 14.08.2019 року було збільшено до 13000 грн., 11.12.2019 року було збільшено до 16500 грн., 04.06.2020 року було збільшено до 21300 грн., 15.10.2020 року було збільшено до 24800 грн., 27.02.2022 року було зменшено до 24792 грн 16.03.2022 року зменшено до 24791,89 грн (а.с18).
06.06.2025 позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу щодо необхідності погашення заборгованості в розмірі 41395,62 грн. за кредитним договором №2001204385501 (а.с15).
Відповідач користувався кредитними коштами, періодично здійснював платежі в рахунок повернення отриманих кредитних коштів, але свої зобов`язання за вказаним договором у повному обсязі не виконав, в результаті чого станом на 04.06.2025 виникла заборгованість у розмірі 41395,62 грн., з яких: 24791,89 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу16603,73 грн - сума заборгованості за процентами (а.с.19-21).
Даних на спростування зазначеного розрахунку відповідачем суду не надано.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:  О.В. Маміна

Судді:  Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова