Справа № 750/1259/26 	Головуючий у 1 інстанції Крапивний Б. В. 	
Провадження № 33/4823/471/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Підмогильної Я.Я. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ:
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальник відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Місцевим судом встановлено, що 24 січня 2026 року, о 16 год. 16 хв., по вул. Стрілецькій, 106 у м. Чернігові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Land Rover LR4 HSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись із рішенням суду, захисник Підмогильна Я.Я. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову місцевого суду скасувати та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. без позбавлення права керування транспортним засобом. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність зупинки, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь–які порушення Правил дорожнього руху. У зв`язку з цим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 не міг вживати алкогольні напої 24.01.2026, оскільки є військовослужбовцем, перебуває на лікарняному внаслідок отриманої травми, та має гіпертоничну хворобу ІІ стадії, ступні І, ризик 3 ( високий), а запах алкоголю відчувався від його товариша, який вживав алкогольні напої в той день. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, оскільки вважав, що жодних ознак сп`яніння у нього не було, запах алкоголю був від його товариша, а не від нього, окрім того, не довіряючи працівникам поліції, оскільки є військовослужбовцем просив останніх викликати Військову службу правопорядку у ЗСУ для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому працівники поліції погодились, однак нікого не викликали.
Апелянт просить врахувати, особу правопорушника, зокрема те, що він є військовослужбовцем і якому керування транспортним засобом є необхідним для захисту Батьківщини, окрім цього має на утриманні четверо малолітніх дітей та дружину, яка є інвалідом ІІІ групи з дитинства, керування транспортним засобом є необхідним для забезпечення нормальної життєдіяльності, навчання та лікування дітей та дружини, а тому на ОСОБА_1 слід накласти стягнення в межах санкції статті без позбавлення права керування транспортними засобами. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Розгляд справи двічі відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 та його захисника.
В засідання апеляційного суду 22 червня 2026 року ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Від імені захисника адвоката Підмогільної Я.Я. надійшла заява про розгляд справи без участі захисника та ОСОБА_1 , інших заяв та клопотань не надходило. Отже, виходячи з положень ч.6 ст.294 КУпАП, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд за відсутності вищевказаних осіб. 
Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 574438 від 24.01.2026 року, водій ОСОБА_1 , 24 січня 2026 року, о 16 год. 16 хв., по вул. Стрілецькій, 106 у м. Чернігові, керував транспортним засобом «Land Rover LR4 HSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.6).
Отже, даний протокол є документом, що фактично містить твердження компетентного державного органу про вчинення особою адміністративного правопорушення та одночасно є одним з джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.
З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , оскільки надійшло повідомлення від громадян, про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення, а саме про те, що водій даного транспортного засобу керує в стані алкогольного сп`яніння. Під час перевірки документів та спілкування з водієм, виникли підозри про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Поліцейський виявивши тремтіння пальців рук, озвучив ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів. На пропозицію на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або у закладі охорони здоров`я, водій відмовився в категоричній формі. При цьому, працівник поліції роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та його права і обов`язки. Після цього поліцейський склав адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП, який потім оголосив останньому.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». 
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.
Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно якого у останнього прослідковується тремтіння пальців рук, крім того поліцейськими озвучено наявність запаху алкоголю, що є ознаками алкогольного сп`яніння та достатньою підставою для проходження водієм огляду на відповідний стан. 
Крім того, з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд вбачається, що до даних процесуальних документів були занесені ті ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , які, як наслідок, потягли за собою пропозицію щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а отже, жодних порушень з боку працівника поліції, на переконання суду апеляційної інстанції, в даному випадку не було.
Відтак критика апелянтом дій працівників поліції у даному випадку є безпредметною, з огляду на те, що виконання вимог поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейських у визначеному законом порядку.
Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. 
Зупинка транспортного засобу відповідала вимогам ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та була обумовлена інформацією від чергового про рух автомобіля «Land Rover LR4 HSE», водій якого перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що ОСОБА_1 було проінформовано працівниками поліції.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що в умовах запровадженого в державі воєнного стану та пов`язаних з цим певних обмежень прав і свобод людини, працівники поліції під час здійснення заходів з охорони громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану, наділені правом зупиняти та перевіряти транспортні засоби не лише з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають суттєве значення для встановлення істини та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, де в своєму рішенні суд навів відповідні мотиви, з якими апеляційний суд погоджується та вважає їх правильними. Нових підстав для визнання вказаних висновків суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, апелянт не надав
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Відтак, доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту, слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд. 
Апелянт також не погоджується з накладеним місцевим судом на ОСОБА_1 адміністративним стягненням та просить не позбавляти його підзахисного права керування транспортними засобами.
Із клопотанням про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами до суду 01.06.2026 звернувся ІНФОРМАЦІЯ_3 обґрунтовуючи це тим, що позбавлення даного права може суттєво вплинути на виконання ОСОБА_1 йог службових обов`язків та ефективного забезпечення роботи підрозділу. 
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із аналізу вказаної норми закону убачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.
У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто, у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом. А тому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права, про що просить захисник в апеляційній скарзі.
Суд вважає звернути увагу, що за приписами ч. 4 ст. 30 КУпАП у випадках керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, позбавлення права керування засобами транспорту застосовується навіть до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю. 
Тобто ключовим при застосуванні стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами законодавець визначає саме характер адміністративного правопорушення, а не особу правопорушника та наявність у нього нагальної потреби у подальшому керуванні транспортними засобами за особистими обставинами чи родом службової діяльності. 
Отже, стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Підмогильної Я.Я. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Д. С. Сиволап