ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/2126/24
Головуючий у першій інстанції – Карапиш Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/17/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Зеляк Ю.Г.

сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Карапиш Т.В. від 27 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення - м. Ічня, дата складання повного тексту рішення 27 листопада 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 47 797 грн. 52 коп., з яких: сума кредиту - 12 400 грн., сума процентів за користування кредитом - 20 591 грн. 92 коп., нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 14 805 грн. 60 коп. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” вказувало, що між ТОВ ”Авентус Україна” та відповідачем 11.08.2023 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 6954887, відповідно до умов якого, відповідач отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 12 400 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, терміном на 360 днів, стандартна процентна ставка - 1,99% в день, відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ ”Авентус Україна”, затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Позивач стверджував, що відповідач оплату за кредитним договором здійснював не в повному обсязі, свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. В період з 11.08.2023 року по 26.05.2024 року відповідач здійснив оплату коштів на рахунок кредитора, які були спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами, на суму 2 110 грн. Позивач вказував, що 27.05.2024 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ ”Авентус Україна” передає (відступає) ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ ”Авентус Україна” і боржниками. Відповідно до Витягу з реєстру боржників, Додатку №1 до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 року, ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 32 991 грн. 92 коп., з яких: 12 400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 591 грн. 92 коп. - сума заборгованості за відсотками. Термін повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. За доводами позивача, ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” наділене правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , і загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, що підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_1 , станом на 25.07.2024 року, становить - 47 797 грн. 52 коп., з яких: 12 400 грн. - сума кредиту; 20 591 грн. 92 коп. - сума процентів за користування кредитом; 14 805 грн. 60 коп. - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів. За даних обставин, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення вказаної заборгованості із відповідача, також позивач ставить питання про стягнення на свою користь із відповідача сум понесених судових витрат у даній справі. 

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.11.2024 року, з урахуванням ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10.02.2025 року про виправлення описки (а.с.106-108), позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 47 797 грн. 52 коп., з яких: тіло кредиту - 12 400 грн., нараховані проценти - 20 591 грн. 92 коп., нараховані проценти за 60 календарних днів - 14 805 грн. 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. та судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 27.11.2024 року у справі № 733/2126/24 щодо задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, також апелянт просить стягнути із позивача на свою користь суму понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.11.2024 року є незаконним та необґрунтованим. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору позивач надав суду копію даного договору, без підпису відповідача, як позичальника. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України ”Про електронні документи та електронний документообіг” та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів поговору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. За доводами ОСОБА_1 , він не укладав договір позики, у редакції, яка наведена позивачем, і не погоджував процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. Апелянт стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору. Наведене вказує на неукладеність оспорюваного правочину 11.08.2023 року № 6954887 із ТОВ ”Авентус Україна”, що проігнорував суд першої інстанції, розглядаючи позов, та стягнувши із відповідача непогоджені ним процентні ставки. Апелянт зазначає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 статті 509; ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, апелянт стверджує, що суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. За доводами апелянта, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 20 591 грн. 92 коп., не є співрозмірною тілу кредиту у загальній сумі 12 400 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене вище, апелянт ОСОБА_1 просить при ухваленні рішення зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за тілом кредиту - 12 400 грн., оскільки надмірні відсотки, на які він не міг розраховувати, призведуть до скрутного матеріального становища позичальника та надмірного збагачення кредитора за цей рахунок. Стосовно процентів, які, нараховані позивачем за 60 календарних днів - 14 805 грн. 60 грн., апелянт зазначає, що новий кредитор (позивач), відповідно до статті 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Отже, за доводами апелянта, відсутні правові підстави для стягнення нарахованих позивачем процентів у сумі 14 805 грн. 60 грн. Апелянт ОСОБА_1 звертає увагу на ті обставини, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” не надано належних доказів, які підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана у додатках до договору факторингу. ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги стверджує про відсутність доказів перерахування коштів (тіла кредиту). Доводи апеляційної скарги вказують, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а отже, не є належними доказами існування боргу, при цьому, матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування відповідачу кредитних коштів. Доводи апеляційної скарги стверджують про відсутність у даній справі доказів отримання позивачем, як новим кредитором, прав вимоги до відповідача. Апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції від 27.11.2024 року є необґрунтованим також і в частині стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., оскільки із наявних у матеріалах справи документів (акти, рахунки, договори), не вбачається, що гонорар в сумі 10 000 грн. взагалі стосується надання правової допомоги по даній справі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що обсяг виконаних адвокатом робіт неспівмірний із фактичними витратами, необхідними для розгляду даної справи, оскільки всі документи адвоката по цій справі мають шаблонний (типовий) характер, заповнення яких не вимагає ні значних трудовитрат, ні часу, ні інтелектуального навантаження з боку адвоката, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції від 27.11.2024 року, у вказаній частині, підлягає скасуванню.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.11.2024 року у справі за позовом ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 11.08.2023 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ ”Авентус Україна” було укладено електронний кредитний договір про надання споживчого кредиту № 6954887 (а.с.15-19), відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ ”Авентус Україна”, затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених на сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. 

Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту - 05.08.2024 року, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту № 6954887 від 11.08.2023 року (а.с.20).

Як зазначено у договорі № 6954887 про надання споживчого кредиту від 11.08.2023 року, даний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С 4867, 11.08.2023 18:53:36 / ОСОБА_1 / (а.с.15-19). 

Матеріали даної справи містять в собі паспорт споживчого кредиту (а.с. 22-23), в якому вказано, що відповідачу надається кредит на споживчі (особисті потреби) в сумі 12 400 грн., строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка, відсотків річних: (застосовується протягом строку кредиту, крім періоду застосування зниженої процентної ставки, якщо виконані умови для її застосування): 726,35% річних (1,99% в день). 

Як вбачається із повідомлення АТ КБ ”Приват Банк” від 07.11.2024 року № 20.1.0.0.0/7-241031/65778-БТ, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 11.08.2023 року здійснено переказ коштів на суму 12 400 грн. Інформація про платника відсутня (а.с. 86).

Згідно картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за договором № 6954887 від 11.08.2023 року, відповідач ОСОБА_1 14.09.2023 року, 15.09.2023 року, 22.09.2023 року здійснив оплату коштів на рахунок кредитора на загальну суму 2 110 грн., які були спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами (а.с.26-33), після чого оплата за кредитним договором не здійснювалася. 

27.05.2024 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ ”Авентус Україна” передає (відступає) ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ ”Авентус Україна” і боржниками. Згідно п.1.2. вказаного договору факторингу: ’’... 1.2. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги, Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.’’ У п.1.7. вказаного договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.04.2024 року визначено наступне: ’’.. 1.7. Права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2).’’ (а.с. 67-72).

Відповідно до копії Витягу з реєстру боржників, Додаток № 1 до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у сумі 32 991 грн. 92 коп., з яких: 12 400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 591 грн. 92 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с.35).

Згідно із матеріалами справи, ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому Законом порядку (а.с.36).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ ”Авентус Україна” повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту ОСОБА_1 , зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору (а.с. 24).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.11.2024 року, задовольняючи позов ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, суд першої інстанції, з урахуванням положень ЦК України, Закону України ”Про електронну комерцію” та встановлених обставин справи дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладання договору кредиту між ТОВ ”Авентус Україна” та відповідачем. Судом першої інстанції у рішенні від 27.11.2024 року зазначено, що ТОВ ”Авентус Україна”, правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ ”ФК ”Фінтраст Україна”, належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, проте, відповідач, отримавши кредитні кошти, належним чином не виконав свої обов`язки за договором, доказів погашення заборгованості суду не надав. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 47 797 грн. 52 коп., підлягає задоволенню. Судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” заборгованість за договором № 6954887 від 11.08.2023 року в сумі 47 797 грн. 52 коп., з яких: 12 400 грн. - тіло кредиту; 20 591 грн. 92 коп. - нараховані проценти; 14 805 грн. 60 коп. - нараховані проценти за 60 календарних днів. Згідно статті 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, судом стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 422 грн. 40 коп. судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., суд першої інстанції вказав, що даний розмір витрат, що підлягає стягненню, буде достатнім, співмірним та справедливим з огляду на категорію та складність справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору позивач надав суду копію даного договору, без підпису відповідача, як позичальника. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України ”Про електронні документи та електронний документообіг” та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів поговору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. За доводами ОСОБА_1 , він не укладав договір позики, у редакції, яка наведена позивачем, і не погоджував процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. Апелянт стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору. Наведене вказує на неукладеність оспорюваного правочину 11.08.2023 року № 6954887 із ТОВ ”Авентус Україна”, що проігнорував суд першої інстанції, розглядаючи позов, та стягнувши із відповідача непогоджені ним процентні ставки. Апелянт зазначає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 статті 509; ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, апелянт стверджує, що суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. За доводами апелянта, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 20 591 грн. 92 коп., не є співрозмірною тілу кредиту у загальній сумі 12 400 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене вище, апелянт ОСОБА_1 просить при ухваленні рішення зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за тілом кредиту - 12 400 грн., оскільки надмірні відсотки, на які він не міг розраховувати, призведуть до скрутного матеріального становища позичальника та надмірного збагачення кредитора за цей рахунок. Стосовно процентів, які, нараховані позивачем за 60 календарних днів - 14 805 грн. 60 грн., апелянт зазначає, що новий кредитор (позивач), відповідно до статті 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Отже, за доводами апелянта, відсутні правові підстави для стягнення нарахованих позивачем процентів у сумі 14 805 грн. 60 грн. Апелянт ОСОБА_1 звертає увагу на ті обставини, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” не надано належних доказів, які підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана у додатках до договору факторингу. ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги стверджує про відсутність доказів перерахування коштів (тіла кредиту). Доводи апеляційної скарги вказують, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а отже, не є належними доказами існування боргу, при цьому, матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування відповідачу кредитних коштів. Доводи апеляційної скарги стверджують про відсутність у даній справі доказів отримання позивачем, як новим кредитором, прав вимоги до відповідача. Апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції від 27.11.2024 року є необґрунтованим також і в частині стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., оскільки із наявних у матеріалах справи документів (акти, рахунки, договори), не вбачається, що гонорар в сумі 10 000 грн. взагалі стосується надання правової допомоги по даній справі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що обсяг виконаних адвокатом робіт неспівмірний із фактичними витратами, необхідними для розгляду даної справи, оскільки всі документи адвоката по цій справі мають шаблонний (типовий) характер, заповнення яких не вимагає ні значних трудовитрат, ні часу, ні інтелектуального навантаження з боку адвоката, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції від 27.11.2024 року, у вказаній частині, підлягає скасуванню.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 15 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч.1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 

Приписами ч.1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України ”Про електронну комерцію” №675-VIII (далі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей: 11, 12 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону №675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 Закону №675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ”Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.1, ч.2, ч.3 статті 6 Закону України ”Про електронні документи та електронний документообіг”, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.05.2024 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ ”Авентус Україна” передає (відступає) ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ ”Авентус Україна” і боржниками. Згідно п.1.2. вказаного договору факторингу: ’’... 1.2. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги, Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.’’ У п.1.7. вказаного договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.04.2024 року визначено наступне: ’’.. 1.7. Права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2).’’ (а.с. 67-72).

Відповідно до копії Витягу з реєстру боржників, Додаток № 1 до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у сумі 32 991 грн. 92 коп., з яких: 12 400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 591 грн. 92 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с.35).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують про відсутність у справі доказів щодо отримання новим кредитором прав вимоги до відповідача.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч.1 статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 статті 519 ЦК України).

Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно із положеннями статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що 27.05.2024 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ ”Авентус Україна” передає (відступає) ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ ”Авентус Україна” і боржниками. Згідно п.1.2. вказаного договору факторингу: ’’... 1.2. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги, Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.’’ У п.1.7. вказаного договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.04.2024 року визначено наступне: ’’.. 1.7. Права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2).’’ (а.с. 67-72).

Таким чином, згідно п.1.2. вказаного договору факторингу, перехід від клієнта - ТОВ ’’Авентус Україна’’ до фактора - ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, згідно Додатку № 2, після чого фактор - ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги, і підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. У п.1.7. вказаного договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.04.2024 року визначено наступне: ’’.. 1.7. Права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2).’’ (а.с. 67-72).

Разом з тим, матеріали даної цивільної справи не містять в собі підписаного вказаними вище сторонами договору факторингу та скріпленого їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який є підтвердженням факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. При цьому, із врахуванням наведеного вище, виходячи із положень укладеного 27.05.2024 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” договору факторингу № 27.05/24-Ф, права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2). 

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, на підтвердження факту переходу від ТОВ ’’Авентус Україна’’ до ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” права вимоги заборгованості до відповідача ОСОБА_1 , яке відбувається в момент підписання сторонами договору факторингу Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, згідно Додатку № 2. Позивачем не надано суду доказів прийняття ним прав вимоги до відповідача, для здійснення факторингу, оскільки матеріали даної цивільної справи не містять в собі Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2). 

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що задовольняючи вимоги заявленого ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані вище обставини, та дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення вимог заявленого позову, не перевіривши при цьому належним чином наявності у позивача документально підтвердженого права вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, у контексті укладеного 27.05.2024 року між ТОВ ”Авентус Україна” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” договору факторингу № 27.05/24-Ф. 

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.11.2024 року - скасувати, із вищезазначених підстав. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити постанову по суті вимог заявленого ТОВ ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” позову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ ’’Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути із ТОВ ’’Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” на користь ОСОБА_1 - 4 542 грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.132) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2024 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Фінтраст Україна” на користь ОСОБА_1 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови -14.05.2026 року.

Головуючий: Судді: