ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня2026 року
м. Київ
справа № 761/17098/15-к
провадження № 51-3341 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 , 
засудженого ОСОБА_7 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100100004629, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. 

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна. 
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 25 квітня по 06 листопада 2015 року включно, з розрахунку день за два. 
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку. 
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 травня 2025 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Вироком суду встановлено, що  ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з невстановленою слідством особою, з метою заволодіння чужим майном, 22 квітня 2015 року приблизно о 23:50, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , вчинили напад на потерпілу ОСОБА_8 та, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, що виразилося у погрозі предметом, схожим на пістолет, заволоділи майном потерпілої, а саме: грошима в сумі 1700 грн; мобільними телефонами «Nokia X-2», вартістю 500 грн, «Nokia 1208», вартістю 100 грн; WI-FI роутером вартістю 150 грн, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2450 грн.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження. 
Зазначає, що вина засудженого у вчиненні інкримінованого злочину не доведена поза розумним сумнівом, тому що в основу вироку покладено недопустимі докази, а саме: 
- позасудові показання потерпілої  ОСОБА_8 через те, що остання не була допитана безпосередньо в суді внаслідок її смерті;
- показання свідка є показаннями з чужих слів, оскільки ґрунтуються на розповідях потерпілої; 
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 25 квітня 2015 року через відсутність безпосереднього допиту потерпілої; 
- протокол огляду предмету від 05 червня 2015 року, тому що вилучення та огляд мобільного телефону засудженого здійснено без попереднього дозволу суду;
- дані мобільного зв`язку (роздруківки), оскільки в судовому засіданні не допитано представника оператора зв`язку щодо законності отримання цих даних. 
Посилається на невідповідність судових рішень вимогам ст. 370 КПК України через незаконність та необгрунтованість. 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник та засуджений в судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримали та просили задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_5 у суді касаційної інстанції, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги сторони захисту, заперечував проти її задоволення. 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст.438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
Згідно зі ч. 1 ст. 412 КПК України істотним є таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Мотиви суду
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції є судом вищого рівня, тому повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За змістом ст. 419 КПК України, у разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Згідно зі ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку .
Наведені норми закону вимагають від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Тому суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.
Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що в основу вироку покладено недопустимі докази слід зазначити таке. 
Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Питання допустимості доказів вирішує суд під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ст. 89 КПК України).
Як убачається з вироку, суд першої інстанції дослідив усі докази, оцінив їх в нарадчій кімнаті і дав кожному з них відповідну оцінку. В свою чергу, суд апеляційної інстанції не достатньо перевірив доводи сторони захисту про недопустимість окремих доказів у провадженні. 
Зокрема, були предметом перевірки апеляційного суду та обґрунтовано визнані безпідставними доводи захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_9 , які, на думку адвоката, є показаннями з чужих слів. 
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні статті 97 КПКУкраїни, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. 
Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до статті 97 КПК України, оскільки в такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав (до прикладу, постанова ВС у справі №441/845/17). 
Апеляційний суд встановив, що на час судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 померла,  а тому її показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні. Суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_9 , котра в судовому засіданні повідомляла, зокрема, про факт висловлювання, який безпосередньо спостерігала.
Стосовно посилань на повідомлення свідка ОСОБА_9 , якій потерпіла ОСОБА_8 за життя розповідала про обставини нападу на неї, то суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що за змістом приписів ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд, зокрема, зобов`язаний враховувати можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту. Суд має право визнати неможливим допит особи, зокрема, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті. 
Таким чином, місцевий суд, дотримуючись норм ст. 97 КПК України, допитав у судовому засіданні цього свідка. 
Твердження адвоката про недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання через відсутність безпосереднього допиту потерпілої не ґрунтуються на законі. 
Суд нагадує, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, які відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 цього Кодексу. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом пред`явлення особи для впізнання.
Пред`явлення особи для впізнання - це окрема, самостійна слідча дія, яка проводиться з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої на спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події. 
Зі змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_8 слідує, що впізнання проводилося із дотриманням порядку, передбаченого ст. 228 КПК України. Під час цієї слідчої дії потерпіла в присутності понятих повідомила, що впізнала ОСОБА_7 за тілобудовою, рисами обличчя та кольором волосся, тому чітко вказала на засудженого, як на особу, яка з іншим невідомим чоловіком, погрожуючи їй предметом, схожим на пістолет, заволоділи її майном. Складений за результатами слідчої дії протокол відповідає вимогам ст. 104 КПК України.
Ураховуючи наведене, суд обґрунтовано визнав протокол пред`явлення особи для впізнання допустимим доказом. У даному конкретному випадку доказ отримано із дотриманням правил КПК України, а тому смерть особи, яка брала участь у слідчій дії, не впливає на цей доказ.
Стосовно доводів захисника про те, що огляд мобільного телефону ОСОБА_7 був пов`язаний із втручанням у приватне спілкування, тому він міг бути проведений лише на підставі ухвали слідчого судді, слід зазначити таке. 
Частиною 4 ст. 258 КПК України чітко визначено різновиди втручання в приватне спілкування: 1) аудіо-, відеоконтроль особи; 2) арешт, огляд і виїмка кореспонденції; 3) зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; 4) зняття інформації з електронних інформаційних систем.
Сутність такої негласної слідчої (розшукової) дії як доступ до зняття інформації з електронних інформаційних систем полягає у здійсненні на підставі ухвали слідчого судді пошуку, виявлення і фіксації відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або її частин, доступ до яких обмежений власником, володільцем або утримувачем системи, розміщенням її у публічно недоступному місці, житлі чи іншому володінні особи або логічним захистом доступу, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача.
Зняття інформації з електронних інформаційних систем або їх частин можливе без дозволу слідчого судді, якщо доступ до них не обмежується їх власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
За матеріалами справи, засуджений під час огляду місця події, в присутності двох понятих, добровільно надав слідчому належний йому мобільний телефон «Lenovo», слідчий провів огляд текстових повідомлень та журналу вхідних і вихідних викликів, про що склав відповідний протокол. Об`єктивних даних про те, що вказаний доступ був обмежений власником або пов`язаний з подоланням систем логічного захисту, немає. Не вказує про це і захисник у касаційній скарзі.
Наведене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у справах № 683/642/20, № 161/5817/22. 
Твердження адвоката про недопустимість роздруківок телефонних з`єднань через те, що в судовому засіданні не було допитано представника оператора зв`язку щодо законності отримання цих даних, теж є неприйнятними. 
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що інформація стосовно з`єднань мобільного номеру телефону засудженого в день події, номерів контрагентів по дзвінках та адрес базових станцій абонента була отримана у законний спосіб на підставі ухвал Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року про тимчасовий доступ до речей та документів. Лише після отримання у порядку ст. 159 КПК України такої інформації від володільців (ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 »), яка зафіксована у протоколах тимчасового доступу до речей і документів, слідчий здійснив відповідний аналіз роздруківок телефонних з`єднань. Отже, порушень вимог КПК України немає. 
Разом із цим доводи захисника про порушення засади безпосередності через те, що суд використав як доказ винуватості засудженого позасудові показання потерпілої ОСОБА_8 , зафіксовані у протоколах її допиту від 23 квітня 2015 року та додаткового допиту від 26 квітня 2015 року, яку безпосередньо не допитав внаслідок її смерті, заслуговують на увагу. 
Статтею 23 КПК України чітко визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.   
Отже, нормами кримінального процесуального законодавства закріплено імперативний обов`язок суду обґрунтовувати свої висновки показаннями потерпілого, якого безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише у разі коли вказана особа була допитана слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.
Засада безпосередності дослідження доказів спрямована передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Це право забезпечується стороні захисту також п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що, до того як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Винятки із цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому було надано адекватну та відповідну можливість викликати й допитати свідка проти нього або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження («Карпюк та інші проти України», «Колесник проти України», «Луценко проти України»). 
Таким чином, недотримання засади безпосередності означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані під час постановлення судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що на час судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 померла, що підтверджено актовим записом про смерть № 468 від 15 березня 2021 року, виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі лікарського свідоцтва про смерть №183/2021 від 10 лютого 2021 року, а тому її показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні. У порядку ч. 1 ст. 225 КПК України ОСОБА_8 теж не була допитана. 
У той же час місцевий суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, використав позасудові показання потерпілої ОСОБА_8 , надані останньою слідчому на досудовому розслідуванні й зафіксовані у протоколах її допиту від 23 квітня 2015 року та додаткового допиту від 26 квітня 2015 року, як доказ винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що не узгоджується з вимогами статей 23, 95 КПК України. 
До того ж, мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції послався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 вересня 2020 року (справа №766/19891/17), однак застосував її всупереч точному змісту. У цій справі Суд робив акцент на показаннях з чужих слів, наданих свідком, якому потерпілий за життя розповідав обставини події. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою сторони захисту, передчасно погодився з висновками місцевого суду про допустимість позасудових показань потерпілої, оскільки теж не врахував імперативні вимоги діючого законодавства та практику Верховного Суду з цього приводу (до прикладу, постанови ВС у справах №192/857/19, №708/935/22, №301/1521/19, №487/5684/19), чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а тому оспорювана ухвала не відповідає приписам статей 370, 419 КПК України, що за вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для її скасування, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
У контексті викладеного з огляду на важливість позасудових показань потерпілої, використаних для ухвалення обвинувального вироку, їх виключення з доказової бази може вплинути на правильність висновків судів про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що необхідно вирішувати шляхом оцінки сукупності інших доказів за правилами ст. 94 КПК України. Суд касаційної інстанції з огляду на приписи ст. 433 КПК України не має права досліджувати докази та вирішувати питання про їх достовірність, тому це питання має бути вирішено за наслідками нової апеляційної процедури. 
Сторона захисту у суді касаційної інстанції висловилася про необхідність застосування приписів ст.49 КК України. У зв`язку з тим, що оскаржуване судове рішення скасовується з наведених мотивів, це питання є передчасним та має бути вирішене під час нового апеляційного розгляду. 
При новому розгляді апеляційному суду необхідно врахувати наведене, здійснити провадження з додержанням вимог чинного законодавства та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
З цих підстав та, керуючись статтями 433, 434, 436, 438,442 КПК України, Суд ухвалив:
Касаційну скаргу захисника задовольнити частково. 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3