ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/177/26 пров. № А/857/13472/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р., 
за участю представника позивача Словенка – Козлова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року, прийняте суддею Плехановою З.Б. у м.Ужгороді у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано - Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі також – ГУ ПФУ, позивач) звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано - Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також – ВПВР, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 05.01.2026 у виконавчому провадженні № 79446865.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 відмовлено в позові.
Суд виходив з того, що згідно наданих боржником доказів підсумок пенсії стягувача становить 47239,02 грн., однак застосовано знову обмеження максимальним розміром 32 321 грн., і розрахунок доплати у зв`язку з цим є неправильним, що свідчить про невиконання рішення суду.
В разі застосування Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 (далі – Порядок №821) суми доплати будуть не відповідати рішенню суду, яке набуло законної сили.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, та вказує на те, що судом при його постановленні порушено норми матеріального і процесуального права, а також встановлені обставини не відповідають наявним. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі №260/1400/25 виконано згідно норм чинного законодавства України у сфері пенсійного забезпечення та в межах покладених зобов`язань.
Головне управління у листі від 31.01.2025 за №0700-0401-5/5849 повідомляло про виконання рішення суду та доводило до відома відповідача, що різниця в пенсії стягувача (з урахуванням виплачених сухі) за період з 01.01.2025 по 30.11.2025 в розмірі 54590,37 грн облікована в електронній пенсійній справі останнього та буде виплачуватись відповідно до Порядку № 821, а також, листом від 11.12.2025 №0700-0404-5/75637 надавало відповідачу докази виконання рішення суду у справі 260/1400/25.
З аналізу статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон 1404-VIII) слідує, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин.
Водночас, боржник в особі Головного управління вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі №260/1400/25.
За умови дотримання ГУ ПФУ в Закарпатській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на управління є необґрунтованим, безпідставним та винесене без з`ясування усіх обставин справи.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі №260/1400/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2025 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області та зобов`язано здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії без застосування обмежувальних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, та з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату з 01 серпня 2021 пенсії на підставі довідки Служби зовнішньої розвідки про розмір грошового забезпечення №55 від 05.02.2025 з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат; зобов`язано здійснити перерахунок та виплату з 01 лютого 2022 пенсії на підставі довідки Служби зовнішньої розвідки про розмір грошового забезпечення №56 від 05.02.2025 з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат; зобов`язано здійснити перерахунок та виплату з 01 лютого 2023 пенсії на підставі довідки Служби зовнішньої розвідки про розмір грошового забезпечення №57 від 05.02.2025 з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат. В решті позову відмовлено.
14.10.2025 Закарпатський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист по справі 260/1400/25.
27.10.2025 ОСОБА_1 подав до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України (далі як і раніше – ВПВР) заяву з проханням прийняти до виконання виконавчий лист № 260/1400/25 та додав скріншоти зі свого електронного кабінету на порталі «ПФУ».
29.10.2025 державний виконавець Гаринець О.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №79446865, де серед іншого, постановив виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
10.11.2025 ГУ ПФУ в Закарпатській області надіслало до ВПВР лист «На виконання постанови відкриття виконавчого провадження», в якому зазначено, що стягувачу виконано перерахунок пенсії в добровільному порядку. 
Нарахована різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) в розмірі 54590,37 за період з 01.01.2025 по 30.11.2025 облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачуватись відповідно до Порядку № 821.
18.11.2025 стягувач ОСОБА_1 подав до ВПВР заяву щодо виконання судового рішення, де повідомив, що боржником не повному обсязі виконано рішення суду, оскільки його пенсія обмежена максимальним розміром, зазначивши, що підсумок пенсій з добавками становить 47 239,03 грн., тоді як виплата за грудень 2025 становить тільки 32 321,53 грн., і не надано ні протоколів, ні розрахунків, у зв`язку із чим наявний факт невиконання рішення суду, а до боржника слід вжити заходи згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».
09.12.2025 старший державний виконавець Гаринець О. надіслав боржнику запит, в якому просив терміново надати перерахунок пенсії та розрахунок на доплату за пенсійною справою ОСОБА_1 
11.12.2025 на запит надало ГУ УПФ копію перерахунку пенсії та копію розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_1 . 
Відповідно до перерахунків з 01 серпня 2021, з 01 лютого 2022, з 01 лютого 2023 та з 01 січня 2025, з 01 березня 2025, з 01 грудня 2025 пенсія позивача до виплати становить 32321,52 грн.
Відповідно до розрахунку на доплату за період з січня 2025 по листопада 2025 фактично виплачено щомісячно 24589,02 грн., сума доплати становить 54 590,37 грн.
22.12.2025 стягувач звернувся до старшого державного виконавця Гаринець О.І. ВПВР із заявою щодо невиконання боржником судового рішення .
05.01.2026 старшим державним виконавцем Гаринець О.І. ВПВР прийнято постанову про накладення штрафу у ВП № 79446865, в якій зазначено, що на виконання судового рішення у справі №260/1400/25 стягувачу перераховано пенсію, яка становить з урахуванням максимального розміру 32321,53 грн. Стягувачем надано виписку по пенсійному рахунку і за грудень ним отримано пенсію у розмірі 29431,80 грн., однак згідно рішення суду пенсія стягувача має становити 47 239,03 грн., а заборгованість на доплату становить 54 590 грн., що є помилковим, у зв`язку з чим розмір доплати повинен становити з січня 2025 по листопада 2025 - 240992,43 грн.
Керуючись статтями 65, 75 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено: за не виконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії накласти штраф у розмірі 5100 грн.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII (надалі як і раніше - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно із статтею 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Відповідно до частини першої і пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з статтею 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В силу приписів статті 14 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковими до виконання, тоді як невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Оскільки резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що рішенням суду по справі №260/1400/25 зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування обмежувальних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом з тим, згідно наданих боржником доказів підсумок пенсії стягувача становить 47239,02 грн., однак застосовано знову обмеження максимальним розміром 32321 грн., і розрахунок доплати у зв`язку з цим є неправильним, що свідчить про невиконання рішення суду.
Доказів протилежного ГУ ПФУ ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду ненадано.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 № 2-р(II)/2019 наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 № 1401–VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
«….обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. (абзаци сьомий, восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.
Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність».
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі №260/177/26 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 13.05.2026.