Справа № 350/1570/25
Номер провадження 2-а/350/3/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року       селище Рожнятів 

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі:головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Коваленко О.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №867 від 27 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, -
у с т а н о в и в:
Стислий виклад позицій сторін:
Позивач просить поновити строк звернення до суду, скасувати постанову №867 від 27 травня 2025 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а провадження у справі закрити. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 14.10.2025 він дізнався про існування оскаржуваної постанови після отримання листа з викликом до державного виконавця та повідомлення про відкриття виконавчого провадження №793171-30 від 09.10.2025 з примусового виконання вказаної постанови. 15.10.2025 звернувся із заявою до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, а 20.10.2025 було видано доручення адвокату Коваленко О.В. для здійснення захисту його прав та законних інтересів у суді. У зв`язку з необхідністю збирання документів строк звернення до суду пропущено з поважних причин. 
На підставі оскаржуваної постанови його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, який у подальшому підлягає стягненню у подвійному розмірі - 34000 грн. У постанові зазначено, що він, будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на військовому обліку, протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України №3633-ІХ від 11.04.2024 року не уточнив свої облікові та інші персональні дані, чим порушив вимоги законодавства та вчинив правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП. 
Вказав, що у постанові не конкретизовано, які саме норми законодавства ним порушено, окрім їх формального переліку, а також не наведено належних доказів, які б підтверджували вчинення ним адміністративного правопорушення. Положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання відповідних персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії державних реєстрів.
Відповідачем не вжито заходів для його належного повідомлення про час та місце розгляду справи, що призвело до порушення його прав, передбачених статтею 268 КУпАП. Крім того, вказує, що є особою з інвалідністю III групи, що підтверджується відповідними документами, та має відстрочку від призову під час мобілізації до 05.11.2025.
З урахуванням викладеного вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Пояснення сторін у судовому засіданні:
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що про існування постанови дізнався лише після отримання повідомлення державного виконавця, жодних викликів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не отримував, про необхідність уточнення облікових даних не був повідомлений. Йому заблокували картку, і він не міг отримувати пенсію. У розгляді справи про адміністративне правопорушення участі не брав, про дату та час розгляду справи повідомлений не був, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати пояснення та заперечення. Вважає себе невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки обов`язку, який йому інкримінується, він не порушував.
Представник позивача - адвокат Коваленко О.В., позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Звернула увагу суду на те, що відповідачем неправильно кваліфіковано дії позивача, оскільки фактично у постанові описано порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, однак притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил військового обліку. Зазначила, що у даному випадку, за наявності відповідних підстав, правовідносини могли підпадати під ознаки правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, однак така кваліфікація відповідачем не застосована, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, зазначила, що відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, зокрема не доведено об`єктивної сторони правопорушення, відсутні докази невиконання обов`язку, а також не встановлено вини позивача. Відповідачем порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що порушує його право на захист, передбачене статтею 268 КУпАП.
З урахуванням викладеного просила суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавав.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції, в зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін повідомлених про дату, час і місце розгляду справи належним чином.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами ст.286 КАС України, призначив судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Судом встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення від 27.05.2025, винесеною тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000 гривень за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Як убачається зі змісту зазначеної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що він, будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку під час дії в Україні особливого періоду, протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України №3633-ІХ від 11.04.2024 року не уточнив свої облікові та інші персональні дані шляхом прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку або за місцем проживання, до центру надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. 
У постанові зазначено, що такими діями позивач порушив вимоги пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу першого статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 2 Правил військового обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 КУпАП. 
Крім того, судом установлено та підтверджено належними письмовими доказами, що позивач є особою з інвалідністю III групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії №066627 від 22 жовтня 2024 року. Також судом досліджено довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з якими ОСОБА_1 було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зокрема, відповідно до довідки №1987 від 05.05.2025 року позивачу надано відстрочку строком до 09.05.2025 року, а згідно довідки №2356 від 09.05.2025 року - відстрочку продовжено до 07.08.2025 року, що підтверджується підписом уповноваженої посадової особи та відбитком печатки. Вказані обставини свідчать про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови позивач мав чинні правові підстави для відстрочки від призову під час мобілізації. 
Оцінка суду:
враховуючи позицію сторони позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП,завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У свою чергу, згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Згідно із ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до абз.1 п.34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції, чинній з 29.06.2024 згідно з постановою КМУ № 747 від 25.06.2024), повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
Відповідно до частини першої статті 210 КУпАП, порушення призовниками, військовозобов`язаними чи резервістами правил військового обліку тягне за собою адміністративну відповідальність. Згідно з частиною третьою статті 210 КУпАП, дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за таке саме правопорушення, або вчинені в особливий період, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що наведена норма права є бланкетною, оскільки визначає лише загальні ознаки адміністративного правопорушення та відсилає до інших нормативно-правових актів, якими встановлюються конкретні обов`язки призовників, військовозобов`язаних та резервістів у сфері військового обліку. Відтак для встановлення складу адміністративного правопорушення необхідним є не лише формальне посилання на порушення вимог законодавства, а й належне доведення того, який саме обов`язок був покладений на особу, у чому конкретно полягало його невиконання, а також за яких обставин і за наявності яких можливостей така особа не виконала відповідний обов`язок.
Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивачу інкримінується те, що він протягом 60 днів з моменту набрання чинності відповідними змінами законодавства не уточнив свої облікові та інші персональні дані. Разом з тим сам по собі факт спливу зазначеного строку не може свідчити про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення без встановлення обставин належного повідомлення такої особи про покладений на неї обов`язок та без доведення того, що вона мала реальну можливість виконати цей обов`язок.
З матеріалів справи не вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність уточнення облікових даних у визначений законом строк, викликався до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, отримував повістку або іншим чином був обізнаний про обов`язок з`явитися до відповідного органу чи здійснити уточнення персональних даних. Будь-які належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.
При цьому, як убачається з протоколу та оскаржуваної постанови, суть поставленого у провину позивачу правопорушення фактично зводиться до неприбуття за викликом (повісткою), що за своїм змістом пов`язано із виконанням обов`язків у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації. Відповідно до абзацу сьомого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Водночас обов`язковою передумовою виникнення такого обов`язку є факт належного вручення або доведення до відома особи відповідної повістки.
Згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, повістка може формуватися за допомогою відповідних державних реєстрів або оформлюватися на бланку встановленої форми, однак у будь-якому випадку має бути доведена до відома особи у спосіб, що дає можливість встановити факт її отримання або належного повідомлення.
Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази належного вручення позивачу повістки або інші докази, які б підтверджували його обізнаність про необхідність прибуття чи уточнення облікових даних. За таких обставин відсутні докази не лише об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, але й не підтверджено наявність ознак суб`єкта правопорушення у розумінні статті 210 КУпАП, оскільки не встановлено факту невиконання саме того обов`язку, який не був належним чином доведений до відома позивача.
Крім того, суд бере до уваги доводи представника позивача про те, що фактичні обставини, викладені в оскаржуваній постанові, стосуються невиконання обов`язків у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, що за своїм змістом підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, тоді як притягнення позивача здійснено за статтею 210 КУпАП. Така невідповідність між описом інкримінованого діяння та застосованою нормою права свідчить про помилкову правову кваліфікацію дій позивача та неправильне застосування відповідачем норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма, як і стаття 210 КУпАП, має бланкетний характер та передбачає відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, що відрізняється за своїм змістом від порушення правил військового обліку, визначених статтею 210 КУпАП.
Обов`язок щодо уточнення облікових та інших персональних даних протягом визначеного законодавством строку є самостійним обов`язком військовозобов`язаних та не тотожний обов`язку прибуття за викликом (повісткою) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому обов`язок прибуття виникає виключно за умови належного вручення або доведення до відома особи відповідної повістки. Водночас для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неуточнення даних недостатньо самого факту спливу встановленого строку, оскільки підлягає доведенню наявність у особи реальної можливості виконати такий обов`язок та її обізнаність про необхідність його виконання. 
Як убачається з матеріалів справи, відповідач фактично інкримінує позивачу неприбуття за викликом, однак не надав доказів належного вручення повістки, а також не довів обставин, які б свідчили про невиконання позивачем обов`язку щодо уточнення облікових даних. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявність у позивача статусу особи з інвалідністю та підтверджених довідками територіального центру комплектування та соціальної підтримки відстрочок від призову виключає обов`язок його прибуття та уточнення облікових даних у розумінні інкримінованого адміністративного правопорушення. Крім того, невизначеність інкримінованого діяння свідчить про відсутність належної правової кваліфікації та унеможливлює висновок про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про необхідність уточнення облікових даних чи виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а відтак відсутні докази того, що на нього було належним чином покладено відповідний обов`язок та що він був обізнаний про необхідність його виконання. За таких обставин позивач не міг вважатися таким, що без поважних причин не виконав вимоги законодавства, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Судом встановлено відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 тому оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що всі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю. У вказаному Висновку також констатовано, що, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку на оскарження постанови, позивач зазначає, що про її існування дізнався 14.10.2025 року після отримання інформації від органу державної виконавчої служби у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження. В підтвердження вказаних обставин позивачем надано до суду виклик державного виконавця №61643 від 11.07.2025.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивачу було відомо про існування оскаржуваної постанови раніше, ніж зазначено ним у позовній заяві.
Приймаючи до уваги обставини спору, що виник між сторонами, враховуючи обґрунтування позивача щодо поновлення строку звернення до суду, суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, що є підставою для його поновлення.
Таким чином, заява позивача про поновлення строку до адміністративного суду підлягає задоволенню, процесуальний строк, встановлений законом слід поновити.
Керуючись ст. 121, 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд
ухвалив:
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.
Скасувати постанову №867 від 27 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 .

Суддя: