Справа №592/9/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Корольова Г. Ю.	
Номер провадження 33/816/297/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнка В.В., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнка В.В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 17 грудня 2024 року близько 00 год. 40 хв. в м. Суми, с. Верхнє Піщане вул. Парнянська, 2, керував транспортним засобом «Mercedes Benz ML 270», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», що підтверджується тестом № 2008 від 17 грудня 2024 року, з позитивним результатом якого 1,74 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР.
Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Моісеєнко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року скасувати, справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять доказів підтвердження законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Долучені до протоколу відеозаписи на оптичному диску є недопустимими доказами, оскільки знаходяться на не визначеному Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1028, носії інформації (карта пам`яті або флеш-карта), та не засвідчений електронним цифровим підписом.
Окрім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено номер та назва пристрою, за допомогою якого здійснювався запис.
Під час складання протоколу, поліцейські повідомили водію про час та місце розгляду справи, однак, права передбачені ст. 55, ст. 56, ст. 63, ст. 64 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не роз`яснювалися останньому, чим істотно порушено його право на захист від висунутого обвинувачення, а також право надати пояснення.
Вказане може підтвердити свідок ОСОБА_2 , який не був допитаний судом першої інстанції.
Також, судом не враховано те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем ЗС України та проходить військову службу, а тому проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовця, працівниками поліції заборонено, у відповідності до вимог ст. 266-1 КУпАП.
Враховуючи, що ОСОБА_3 був зупинений в с. Верхнє Піщане, тобто на території Сумського району, протокол про вчинення останнім правопорушення повинно було розглядатися саме Сумським районним судом Сумської області.
Крім того, судом безпідставно зазначено в оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_1 на час зупинки транспортного засобу перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Таким чином, судом першої інстанції проведено неповне та необ`єктивне дослідження обставин справи, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розгляд апеляційної скарги було проведено без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 виходячи з таких обставин.
Так, на розгляді в апеляційному суді з травня 2025 року перебуває апеляційна скарга - адвоката Моісеєнка В.В. подана в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року.
В перше судове засідання апеляційного суду призначене на 09 год. 00 хв. 03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 та адвокат Моісеєнко В. В. не з`явилися, подали клопотання про перенесення судового засідання, оскільки ОСОБА_1 приймає участь у бойових діях. Таке клопотання апеляційним судом було задоволено, апеляційний розгляд відкладено на 13 год. 30 хв. 30 січня 2026 року та надана можливість особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з`явитися в судове засідання ( в тому числі в режимі відеоконференції) чи надати письмові пояснення.
В судове засідання яке було призначеного на 13 год. 30 хв. 30 січня 2026 року в режимі відеоконференції ОСОБА_1 не з`явився, як не прибув до суду і його захисник адвокат Моісеєнко В.В. Від ОСОБА_1 надійшло повторне клопотання про відкладення у зв`язку з тим, що приймає участь у бойових діях, перебуває на передовій. Це клопотання також було задоволено з метою забезпечити право особи на доступ до правосуддя.
26 червня 2026 року до початку судового засідання призначеного на 11 год. 30 хв. адвокат Моісеєнко В. В. подав чергове клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 після поранення на реабілітації в санаторії.
Однак враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в даному провадженні не є обов`язковою, бо питання про погіршення становища на ставиться, за весь час перебування апеляційної скарги на розгляді з травня 2025 року по червень 2026 року ОСОБА_1 надавалась можливість з`явитися до суду чи подати письмові пояснення, враховуючи розумні строки розгляду справи апеляційний суд не вбачає втрете відкладати судове засідання, враховуючи, що апелянт – захисник, буде присутнім при апеляційному розгляді і вважати порушеними права ОСОБА_1 підстави відсутні. 
Апеляційний суд зазначає, що аналогічна поведінка учасників судового розгляду спостерігалася і в суді першої інстанції, оскільки судом першої інстанції неодноразово задовольнялися клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначені дії призвели до невиправданого затягування розгляду справи, враховуючи, що справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 01 січня 2025 року, а рішення ухвалено 15 травня 2025 року , що не сприяло дотриманню принципу розумності строків розгляду справи.
Тому, враховуючи клопотання адвоката Моісеєнка В. В. про відкладення та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і в даному випадку права ОСОБА_1 , на доступ до правосуддя, не є порушеним.
Тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Моісеєнка В.В, який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 198259 від 17 грудня 2024 року зміст якого відповідає встановленим фактичним обставинам справи, та з якого вбачається, що протокол ОСОБА_1 підписаний;
- розпискою від 17 грудня 2024 року, яка складена та підписана власноруч ОСОБА_4 про зобов`язання не допускати до керування транспортним засобом ОСОБА_1 ; 
- роздруківкою зі спеціального технічного засобу газоаналізатора «Драгер» відповідно до якої у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння – 1,74 %, з результатами якого ОСОБА_1 погодився про що свідчить його підпис;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння – 1,74 % з результатами якого ОСОБА_1 був згодний, про що також свідчить його підпис;
-довідкою про надання інформації з якої вбачається, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 , від 04 червня 2005 року;
- долученим до протоколу відеозаписом з якого, між іншого, слідує підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факту встановлення в нього ознак алкогольного сп`яніння, факту проходження огляду на встановлення цього стану та факт встановлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння – 1,74 % з результатом якого він згодний. 
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП. Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Щодо тверджень апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів підтвердження законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею. Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій керував транспортним засобом із ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.9а ПДР України. 
Доводи апелянта про те, що долучені до протоколу відеозаписи на оптичному диску є недопустимими доказами, оскільки знаходяться на не визначеному Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1028, носії інформації (карта пам`яті або флеш-карта), та не засвідчений електронним цифровим підписом, то апеляційний суд вважає ці твердження надуманими, оскільки належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. У даному випадку, відеозапис, що міститься у матеріалах справи, та який був досліджений судом першої інстанції, підтверджені обставини, які підлягають доказуванню, він не може бути визнаний неналежним доказом. Відеозапис не є недопустимим доказом, як вважає апелянт, адже запис здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Окрім цього наявність електронного примірника документа допускається відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Наданими матеріалами не спростовано, що відеозапис було здійснено під час зупинки ОСОБА_1 на нагрудний відеореєстратор, крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Отже, наданий до матеріалів справи носій інформації (оптичний диск) є оригіналом електронного документу, який не потребує додаткового завіренням електронним підписом, що також не передбачено ні Законом України " Про поліцію", ні ст.266 КУпАП, а тому він є належним та допустимим доказом.
Щодо доводів апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено номер та назва пристрою, за допомогою якого здійснювався запис, то апеляційний суд визнає необґрунтованими ці доводи, оскільки ні ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 № 1395 не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Як вказує апелянт, що під час складання протоколу, поліцейські повідомили водію про час та місце розгляду справи, однак, права передбачені ст. 55, ст. 56, ст. 63, ст. 64 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не роз`яснювалися останньому, чим істотно порушено його право на захист від висунутого обвинувачення, а також право надати пояснення. Апеляційний суд зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 198259, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, про що у відповідній графі наявний власноручний підпис останнього.
Щодо тверджень апелянта про те, що свідок ОСОБА_2 не був допитаний судом першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки жодних обов`язкових вимог про виклик та допит свідків чи інших осіб по справі у суді положеннями КУпАП не передбачено. Виклик свідків є правом, а не обов`язком суду, та здійснюється лише на розсуд суду при необхідності встановлення додаткових обставин справи.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем ЗС України та проходить військову службу, а тому проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовця, працівниками поліції заборонено, у відповідності до вимог ст. 266-1 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Як було встановлено, у даному випадку військовослужбовець ОСОБА_1 був зупинений 17 грудня 2024 року близько 00 год. 40 хв. в АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 був зупинений в с. Верхнє Піщане, тобто на території Сумського району, протокол про вчинення останнім правопорушення повинно було розглядатися саме Сумським районним судом Сумської області, то апеляційний суд зауважує, 
матеріали вказаної справи були направлені до Ковпаківського районного суду м. Суми у відповідності до приписів ч.1 ст. 276 КУпАП, до територіальної юрисдикції якого входить розгляд цієї справи.
Посилання апелянта про те, що судом безпідставно зазначено в оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_1 на час зупинки транспортного засобу перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд спростовує вказане, оскільки відеозапис який міститься в матеріалах справи та був досліджений апеляційним судом підтверджує, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції було запідозрено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а тому йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest, на який останній погодився, результат якого складає – 1,74 проміле, що підтверджує те, що водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Постанова суду за змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнка В.В., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнка В.В. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.