Справа № 212/15255/25 
2/212/59/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м.Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позовну заяву Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,
встановив таке.
Процесуальні дії по справі.
До суду звернувся позивач із зазначеною позовною заявою.
Суд відкрив провадження та постановив розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача клопотав про проведення судового засідання без його участі.
Сторони скористалися своїм правом участі у розгляді справи шляхом обміну змагальними документами.
Суд ухвалами від 12.03.2026 та 28.05.2026 відмовив у задоволенні клопотань відповідачки про витребування доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення. В період з 16 до 19 червня 2026 року головуюча суддя перебувала на лікарняному.
Позиції сторін.
Позов обґрунтований таким. Позивач є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, 3. 01.02.2007 р. між позивачем та відповідачем, було укладено договір № 11 оренди житла в студентському гуртожитку № 2 та його реконструкції (далі - Договір), яким було передано в користування житло площею 68,2 м2, кімната на 5 поверсі в гуртожитку АДРЕСА_1 . Договір діяв по 02.02.2013 р., але відповідач продовжує проживати і по закінченню строку Договору. З 09.07.2013 р. на ім`я позивача відповідачем постійно подавалися заяви про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Останній договір реструктуризації заборгованості з відповідачем було укладено 02.02.2017 р. Відповідач умови договору щодо оплати заборгованості не виконував. Позивач змушений був звернутись до суду та у справі № 212/6892/22 з відповідача було стягнуто заборгованість у повному обсязі. Поза періодом за який судом стягнуто заборгованість відповідач продовжує порушувати умови Договору та знову накопичує заборгованість. Згідно п. 3.3. Договору відповідач зобов`язувався вносити своєчасно, до 15 числа наступного місяця, за минулий місяць плату за житло за тарифом вартості квартирної плати та комунальні послуги (газ, водопостачання, електрична, теплова енергія та інші послуги), згідно помісячного рахунку позивача, на підставі його розрахунків або показників лічильника, за тарифами, діючими у м. Кривому Розі. Відповідач не здійснює визначені платежі, за період з 01.05.2022р. по 31.05.2025р. заборгованість відповідача склала 87 490,47 грн. основного боргу. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував також 3 % річних та інфляційні втрати. Розмір 3% річних за користування чужими грошовими коштами за період з 15.03.2022р по 15.06.2025р. - 3809,03 грн., розмір інфляційних втрат – 16 887,91 грн.
27 січня 2026 року відповідач через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву. У ньому зазначила, що не заперечує факт існування договірних правовідносин, укладених у 2007 році, однак не погодилась з правовою оцінкою цих відносин та з безспірністю заявлених позовних вимог. Спірні правовідносини мають житловий характер та пов`язані з проживанням у будинку, який має статус гуртожитку. Договір носить змішаний характер та передбачав зобов`язання балансоутримувача щодо подальшого врегулювання житлового статусу приміщення. На думку відповідачки, позивач не надав належних та допустимих доказів чинності договору у заявлений період, підстав формування тарифів та належного розрахунку заборгованості. Зазначила також, що нині перебуває за кордоном.
09 березня 2026 року відповідачка подала додаткові пояснення у справі, в яких зазначила таке. Останнім договором, що був укладений між сторонами, є договір оренди житлового приміщення від 2007 року. Після укладення зазначеного договору позивач неодноразово пропонував мешканцям гуртожитку підписати нові договори, однак їхні умови істотно відрізнялися від умов первинного договору та фактично погіршували становище мешканців. Зокрема, нові редакції договорів передбачали зміну умов користування житлом та значною мірою обмежували права мешканців, які фактично проживають у приміщеннях гуртожитку протягом тривалого часу. Такі договори не враховували реальний статус житла, фактичне переобладнання приміщень та обставини постійного проживання мешканців. У зв`язку з цим відповідач не підписувала жодних нових договорів після договору 2007 року, оскільки запропоновані позивачем умови не відповідали її законним інтересам та істотно погіршували її правове становище як особи, що постійно проживає у даному житловому приміщенні, та фактично нівелювали право на житло. Таким чином, будь-які посилання позивача на договори, укладені після 2007 року, є необґрунтованими. Фактичні правовідносини між сторонами після 2007 року продовжувалися на підставі фактичного користування житловим приміщенням, при цьому умови нових договорів, запропонованих позивачем, не були прийняті відповідачкою. Позивач у позовній заяві зазначає, що договір від 01.02.2007 року припинив свою дію у 2013 році. Отже, позивач фактично визнає відсутність чинного договору, який би регулював правовідносини сторін у спірний період. Відповідачка вважає, що позивач не довів наявність ані чинного договору, ані іншої належної правової підстави виникнення грошового зобов`язання у відповідача. У позовній заяві позивач також зазначає, що відповідач не виконав умови договору реструктуризації від 2017 року. Водночас такі твердження не відповідають дійсності. Заборгованість, яка була предметом попереднього судового розгляду у справі № 212/652/23, була повністю погашена, що підтверджується закриттям виконавчого провадження № 73719963. Станом на теперішній час відкриті виконавчі провадження щодо зазначених зобов`язань відсутні. Позивач зазначає, що розмір квартирної плати та вартості послуг визначено відповідно до розрахунків, затверджених ним як балансоутримувачем гуртожитку, та посилається на «розрахунок вартості 1 кв. м». Водночас такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не надано жодного належного доказу: затвердження тарифу у встановленому законом порядку; структури тарифу та складових нарахувань; економічного обґрунтування визначеного розміру плати. Фактично розмір квартирної плати визначений позивачем односторонньо, без підтвердження відповідності вимогам законодавства, що виключає можливість перевірки його обґрунтованості. Також відповідачка зазначила, що нарахування за комунальні послуги (зокрема водопостачання, теплопостачання) також не підтверджені належними доказами їх фактичного та якісного надання. Фактично вода та електроенергія нараховувались за лічильниками. При цьому якість водопостачання була неналежною, тепломережі перебувають в аварійному стані. У період опалювального сезону відповідач була змушена використовувати електричні прилади для обігріву приміщення, що підтверджується підвищеним споживанням електроенергії у відповідні періоди. Такі обставини свідчать про фактичну відсутність належного теплопостачання та вимушений характер додаткових витрат відповідача. За таких обставин нарахування є необґрунтованими та не можуть бути покладені в основу задоволення позовних вимог. Відсутня також базова умова застосування ст. 625 ЦК України, а саме, нарахування 3% річних та інфляційних втрат – існування доведеного грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, відповідачка вважає що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач своїм правом надання відповіді на відзив не скористався.
У судове засідання 11 червня 2026 року учасники не з`явилися; письмово просили розглядати справу бех їх участі.
Отже, питання, на які має відповісти суд:
1. чи є між сторонами у спірний період відносини щодо користування приміщенням гуртожитку та користування житлово-комунальними послугами?
2. якщо такі відносини є, чи наявна заборгованість і який її розмір?
3. якщо відносини та заборгованість є, чи є підстави для стягнення втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України?
Фактичні обставини.
Обставина реєстрації місця проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_2 , з 28.05.2004 року по теперішній час підтверджується відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади (а. с. 103).
Договором № 11 Оренди житла в студентському гуртожитку від 01.02.2007 року підтверджується обставина виникнення правовідносин між сторонами (а. с. 96-97). За цим договором, відповідачці та членам її родини (ще трьом особам) надано житло площею 68,2 м? на 5 поверсі в гуртожитку АДРЕСА_1 . За пунктом 3.3. цього договору, відповідач зобов`язався вносити своєчасно, до 15 числа наступного місяця, за минулий місяць плату за житло за тарифом вартості квартирної плати та комунальні послуги (газ, водопостачання, електрична, теплова енергія та інші послуги), згідно помісячного рахунку позивача, на підставі його розрахунків або показників лічильника, за тарифами, діючими у м. Кривому Розі. Пунктом 7.1. визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, і діє з 01.02.2007 року до 01.02.2008 року. Автоматичне продовження строку дії договору після спливу строків, на які він укладався, самим договором не передбачене. Разом з тим в матеріалах справи наявний також Договір № 02102-224 від 02.02.2017 про реструктуризацію заборгованості за електроенергію по договору найму жилого приміщення № 11 від 01.02.2007, що утворилася станом на 02.02.2017 (а. с. 98-99), що свідчить про подальше користування відповідачкою приміщенням гуртожитку для проживання в ньому.
Обставина проживання відповідачки та членів її родини у студентському гуртожитку підтверджується також копією сторінок з домової книги (а. с. 94-95). Відповідачка у змагальних документах, поданих нею, підтвердила, що правовідносини між нею та позивачем після 2007 року продовжувалися на підставі фактичного користування нею житловим приміщенням. 
Перебування будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , на балансі відповідача підтверджується реєстраційним посвідченням (а. с. 9), довідками (а. с. 12, 72), наказами про утворення та перейменування відокремлених структурних підрозділів ВНЗ «Криворізький національний університет» (а. с. 10-11, 25), Витягом з ЄДРЮО та ГФ (а. с. 26-29).
Позивач за процедурами закупівлі укладав у 2022-2025 роках Договори про надання різноманітних комунальних послуг за адресою Невська (колишня назва, нині – Захисників Азовсталі), 3 (поводження з твердими побутовими відходами, централізованого водопостачання, водовідведення, про закупівлю теплової енергії, постачання електричної енергії (а. с. 13-24, 30-71, 73-90).
Вартість найму 1 кв. метра загальної площі помешкання в гуртожитку визначалася згідно зі щорічними Розрахунками на 2022-2025 роки, які, в свою чергу, розробляються на підставі Наказу МОН, Мінекономіки України та Мінфіну від 23.07.2010 № 736/902/758 і становила: у 2022 році – 2,337 грн, у 2023 році – 2,538 грн, у 2024 році – 2,80 грн, у 2025 році – 3,70 грн (без ПДВ); підтверджена Розрахунками вартості 1 кв. метра загальної площі помешкання в гуртожитку (а. с. 100-103), наданими суду разом з позовом 22.12.2025 та наявними в підсистемі «Електронний суд» всупереч твердженню відповідачки про їх відсутність та відсутність у неї доступу до них.
На підставі Розрахунку заборгованості (а. с. 5) суд встановив, що за період з лютого 2022 року до травня 2025 року позивач нарахував заборгованість по оренді житлової площі та за комунальні послуги в загальному розмірі 99 740,47 грн; у зазначений період відповідачка здійснювала часткову оплату у загальному розмірі 12 250,00 грн; загальний залишок заборгованості становить 87 490,47 грн.
Відповідачка не погодилась із зазначеними нарахуваннями; разом з тим доказів погашення заборгованості та/або спростування розрахунку заборгованості суду не надала.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Відносини регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – «ЦК України»), Житлового кодексу УРСР, який у квітні 2022 року був перейменований на Житловий кодекс України (далі – «ЖК України»), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» підзаконними нормативно-правовими актами, які регулюють правила користування гуртожитками.
Щодо підстав нарахування плати
Відповідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона – власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.
За ч. 1 ст. 764 ЦК якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).
Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
За п. 5 Розділу ІV «Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти», затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 21 листопада 2019 року № 1452, мешканці гуртожитку закладу освіти зобов`язані своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору найму жилого приміщення в гуртожитку закладу освіти сплачувати плату за проживання, комунальні послуги.
На підставі п. 2 Розділу V «Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти», плата за проживання у гуртожитках закладу освіти вноситься мешканцями у порядку та строки, встановлені договором найму жилого приміщення у гуртожитку закладу освіти.
Згідно з пунктом 4 розділу 3 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 27.04.2015 року № 84, чинного на момент виникнення правовідносин (втрата чинності 02.01.2019 року), особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.
Згідно з п. 11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ № 498 від 20.06.2018, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані, серед іншого, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 15 зазначеного положення особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору; плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Обов`язок своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору найму жилого приміщення в гуртожитку закладу освіти сплачувати плату за проживання, комунальні послуги встановлений також Положенням про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти, затвердженим Наказом МОН № 1452 від 21.11.2019 (п. 5 розділу IV).
Не зважаючи на відсутність чинного договору найму між позивачем та відповідачкою остання проживала у гуртожитку у спірний період та, відповідно, користувалася житловою та загальною площею гуртожитку, а також усіма житлово-комунальними послугами.
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (набрав чинності 10.12.2017, введений в дію з 01.05.2019; далі – «Закон про ЖКП») містить визначення поняття «індивідуальний споживач» - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1).
Отже, для ідентифікації особи як споживача за діючим Законом про ЖКП мають бути ознаки користування об`єктом нерухомого майна, отримання послуги для власних потреб та укладення договору. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону про ЖКП, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору; здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Враховуючи зазначені положення наведених нормативно-правових актів, наявність договору найму не впливає на виникнення обов`язку з оплати за користування приміщенням гуртожитку, а також за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами (постанова від 09.11.2016 року у справі № 1238/8935/12).
Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Такі правові позиції зазначені в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа № 6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа № 750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16).
Оскільки відповідач є наймачем відокремленої кімнати в гуртожитку, належному позивачу, при цьому після закінчення строку дії договору продовжує користуватись комунальними послугами, суд дійшов висновку про обов`язок відповідача здійснювати плату за житло за тарифом вартості квартирної плати та комунальні послуги, згідно помісячного розрахунку наймодавця та на підставі його рахунків або показників лічильника.
Щодо аргументів відповідача щодо надання комунальних послуг неналежної якості суд зазначає таке. На підтвердження зазначених обставин відповідачка надала скріншоти листування у месенджері Viber з начебто мешканцями гуртожитку за період вересень-жовтень 2025 року, які є неналежними доказами. З урахуванням того, що позивач заявив про стягнення заборгованості яка виникла у період з лютого 2022 року до травня 2025 року, з наданих скріншотів листування не вбачається правового зв`язку між виникненням заборгованості у зазначений період та якістю надання комунальних послуг саме в цей період. Інших належних та допустимих доказів обставин надання послуг неналежної якості відповідачка суду не надала. Пунктами 7 та 8 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021 передбачено, що виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску; постачання теплової енергії здійснюється до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку. Аналогічне правило передбачено пунктом 6 актуальних Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 (набрали чинності з 04.09.2019; «Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача»). Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (діяли до 01.05.2022) було передбачено, що споживач має, серед іншого, право на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг; перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому цими Правилами. Аналогічне право передбачено п. 42 актуальних Правил 2019 року. Пунктом 16 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 (набрали чинності з 04.09.2019, передбачено, що перевірка відповідності якості надання послуг проводиться відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145. Згідно з п. 54, 55 Правил 2019 року у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги; оформлення претензій споживачів здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”; оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених статтею 28 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”; за результатами перевірки якості надання послуги складається акт-претензія відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145. Отже, порядок фіксації та документування неякісних послуг, висунення претензій визначений законодавством. Відповідач не надала суду жодних доказів на підтвердження надання позивачем неякісних послуг (претензій, листів, актів тощо). Посилання відповідача на необхідність користування у період опалювального сезону електричними приладами для обігріву приміщення не підтверджує обставину неякісних послуг позивача. 
Статтями 27, 28 актуального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено такий порядок оформлення претензій споживачів. У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, що надаються у багатоквартирному будинку на підставі індивідуальних договорів, виклик виконавця для перевірки кількості та якості наданих комунальних послуг, підписання акта-претензії, відібрання проб здійснюються співвласником - стороною договору або його представником. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
Згідно з п. 6. Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженим Постановою КМУ № 970 від 11.12.2013 (далі – «Порядок № 970»), обсяг фактично наданих послуг та виконаних робіт, пов`язаних з їх наданням, повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця, зокрема наказами підприємства, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо.
Згідно з п. 2 зазначеного Порядку № 970 перерахунок - операція, пов`язана із зміною розміру нарахованої плати за послуги у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі та/або без урахування встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, у разі надання послуг без дотримання вимог щодо їх якості шляхом зменшення розміру такої плати виходячи з фактично наданих у період перерахунку послуг.
Згідно з п. 5 зазначеного Порядку № 970 перерахунок проводиться не рідше одного разу на рік протягом кварталу, наступного за періодом перерахунку, з урахуванням результатів перерахунків, проведених з початку звітного року, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуг щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу наданих послуг в межах тарифу, періодичності та строків надання послуг, установлених рішенням органу місцевого самоврядування, з урахуванням складених виконавцем планів та графіків виконання робіт, пов`язаних з наданням послуг.
Згідно з п. 11 зазначеного Порядку № 970 у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії.
Отже, перерахунок проводиться не рідше одного разу на рік (п. 5), а акти-претензії мають відповідати формі згідно з додатком 1 вказаного Порядку № 970. Форма акта-претензії, визначена додатком 1, передбачає наявність підпису виконавця послуг (тобто у цьому випадку – позивача), або, у випадку неявки представника виконавця чи необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії - фіксацію цього в акті та окремі підписи споживачів про це («У разі неприбуття представника виконавця в установлений зазначеним договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії цей акт-претензія вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі:…»). 
Як зазначений Закон, так і Порядок № 970 містять вимоги про виклик (запрошення) представника виконавця послуг, фіксацію відмови/неявки, та конкретизації претензії в частині часу (періоду) надання неякісних послуг.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).
Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що обставину надання послуг відповідачка не спростувала, а обставину неякісного їх надання – не довела.
Дослідивши надані позивачем докази в сукупності, суд встановив, що відповідач має заборгованість з оренди житлової площі та зі сплати комунальних послуг за період з лютого 2022 року по травня 2025 року у загальному розмірі 87 490,47 грн; отже, відповідні вимоги підлягають задоволенню. 
Щодо 3% річних та втрат від інфляції.
Позивач також заявив вимогу про стягнення 3 % річних у розмірі 3 809,03 грн за період з 15.03.2022 до 15.06.2025; інфляційних втрат в розмірі 16 887,91 грн за період з лютого 2022 до травня 2025 року.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розмір заявлених позивачем до стягнення санкцій за несвоєчасну сплату підтверджується Розрахунками 3% річних та інфляційних втрат (а. с. 4, 7). Відповідач підстави нарахування штрафних санкцій та їх розміру жодним доказом не спростувала. Отже, вимога про стягнення 3% річних та втрат від інфляції за вказаний період є обґрунтованою та має бути задоволена.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд повністю задовольняє позовні вимоги, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 422,40 грн має бути стягнутий з відповідача у повному обсязі.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив таке.
Позовну заяву Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізького національного університету в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» заборгованість в розмірі 87 490,47 грн, 3% річних у розмірі 3 809,03 грн, інфляційні втрати у розмірі 16 887,91 грн, а всього стягнути 108 187,41 (сто вісім тисяч сто вісімдесят сім грн 41 коп) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізького національного університету в особі Відокремленого структурного підрозділу «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Відокремлений структурний підрозділ «Гірничий фаховий коледж Криворізького національного університету», ЄДРПОУ: 37861922; вул. Захисників Азовсталі, 3, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено та підписано 23 червня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець