Головуючий І інстанції: О.М. Кунець

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 р. 	Справа № 480/4663/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2026, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/4663/25
за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Суми Язикова Олександра Володимировича в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації 
до  Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви  треті особи  Міністерство культури та стратегічних комунікацій України 
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Керівник Окружної прокуратури міста Суми Язиков Олександр Володимирович в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної, третя особа: Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, в якій просить:
- зобов`язати Пантелеймонівську громаду Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви укласти з Управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - «Пантелеймонівська церква», розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Зобов`язано Пантелеймонівську громаду Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви укласти з Управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - «Пантелеймонівська церква», розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Апелянт послався на те, що починаючи з травня 2006 року до 13 жовтня 2023 року та до теперішнього часу Релігійна громада не зверталася за укладенням охоронного договору до органу охорони культурної спадщини з незалежних від неї причин, оскільки не була належним чином повідомлена про те, що Пантелеймонівська церква, власником якої є Релігійна громада, підпадає під дію Закону України «Про охорону культурної спадщини». Також апелянт зазначив, що Постанова Ради Міністрів УРСР від 6 вересня 1979 року № 442, на яку посилається прокурор та суд першої інстанції, за охоронним номером 1533 не містить відомостей про Пантелеймонівську церкву 1915 року. Зазначає, що пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Релігійна громада звертає увагу апеляційного адміністративного суду на те, що ситуація у даній справі не має ознак виключного випадку. Вказує, що управління не надало можливості Релігійній громаді добровільно реалізувати можливість, протягом 30 (тридцяти) днів, які визначені Законом України «Про охорону культурної спадщини», укласти охоронний договір або відмовитись від його укладення, щоб це дало право звернутися за захистом інтересів держави керівнику Окружної прокуратури міста Суми.
Керівник Окружної прокуратури міста Суми Язиков Олександр Володимирович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності рішення суду першої інстанції просив апеляційну скаргу Пантелеймонівської громади Української Православної Церкви м. Суми Сумської єпархії Української Православної Церкви залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 у справі №480/4663/25 – без змін.
Міністерство культури України подало відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого просив апеляційну скаргу Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 року у справі № 480/4663/25 залишити без задоволення, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 року у справі № 480/4663/25 залишити без змін.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Окружною прокуратурою міста Суми під час здійснення представницьких повноважень вивчено стан охорони культурної спадщини на території міста Суми.
Встановлено, що на території Сумської міської територіальної громади знаходиться об`єкт культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, проте охоронний договір щодо збереження вказаної пам`ятки архітектури не укладено.
«Пантелеймонівська церква» — храм колишнього православного чоловічого монастиря, що був розташований на південно-західній околиці міста Суми. Його комплекс складався з Пантелеймонівської церкви, двоповерхового корпусу та сторожки. Ансамбль був закладений у 1915 році за проектом харківського єпархіального архітектора В. Покровського та призначався для розміщення у місті Суми архієрейської резиденції сумського вікарного єпископа.
«Пантелеймонівську церкву», як пам`ятку архітектури та містобудування республіканського значення взято на державний облік Постановою Ради Міністрів Української РСР від 06.09.1979 №442 та, відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», остання визнається пам`яткою культурної спадщини.
Як зазначає позивач, опрацюванням офіційних відомостей з сайту Міністерства культури та інформаційної політики встановлено, що вказаний об`єкт включено до переліку пам`яток культурної спадщини національного значення, які занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2023 №1079 «Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» (присвоєно охоронний №180036).
02.04.2025 прокурор листом № 51-2774 вих-25 звернувся до Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави.
Відповідно до змісту вказаного листа, прокурор просив надати наступну інформацію:
- Чи укладався власником пам`ятки культурної спадщини національного значення: «Пантелеймонівська церква», розташованої за адресою: м. Суми, вул. Роменська 1, охоронний договір у відповідності до Закону України «Про охорону культурної спадщини» та у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768;
- У разі не укладання охоронного договору на вказану пам`ятку архітектури, прошу повідомити про відомі причини та вжиті управлінням заходи, спрямовані на збереження вказаного об`єкту культурної спадщини з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів.
У відповідь на лист від 02.04.2025 № 51-2774 вих-25 Управління містобудування та архітектури листом від 11.04.2025 № 01-12/324 повідомило, що охоронний договір на пам`ятку архітектури національного значення «Пантелеймонівська церква» (мур.), охоронний № 180036 з управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації не укладався. За наявною в Управління інформацією власником, користувачем або балансоутримувачем пам`ятки є Пантелеймонівська громада Сумської Єпархії Української православної церкви (код ЄДРПОУ 23294228).
Звернень про укладання охоронних договорів на пам`ятку архітектури місцевого значення «Пантелеймонівська церква» до Управління не надходило, інформація про наявність охоронного договору з попереднім органом охорони культурної спадщини відсутня.
Повідомлено, що на поточний рік, коштів на претензійно-позовну роботу щодо зобов`язання укладання охоронних договорів у 2025 році не передбачено.
На виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою міста Суми в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації заявлено позовну заяву до Пантелеймонівської громади Сумської Єпархії Української православної церкви м. Суми Сумської Єпархії Української Православної Церкви про зобов`язання укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини «Пантелеймонівська церква. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що поведінка Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви, що виражається в неукладенні охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини «Пантелеймонівську церкву», порушує інтереси держави, оскільки ухилення власника від взяття на себе обов`язків щодо збереження об`єкту культурної спадщини фактично нівелює всю суть передбачених державою зобов`язань по захисту культурної спадщини, та унеможливлює належне здійснення уповноваженим органом контролю за її станом та охороною.
Також, суд зазначив, що правлінням будь-які дієві заходи щодо вказаного об`єкту культурної спадщини, у тому числі, спонукання до укладення такого договору у судовому порядку, не вживалися, а порушення релігійною громадою вимог законодавства про охорону культурної спадщини є виключним випадком для вжиття саме прокурором заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», спрямованих на захист об`єкта культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», в інтересах Управління як органу, уповноваженого діяти у спірних правовідносинах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами чотири та п`ять статті 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Законом України від 20 вересня 2006 року № 165-V «Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи» ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року (далі - Конвенція), відповідно до статті 3 якої кожна Сторона зобов`язується: 1. вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; 2. за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-ІІІ).
Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Наведені правові норми безальтернативно та беззастережно встановлюють обов`язок для усіх власників пам`ятки чи її частини укласти охоронний договір з відповідним органом культурної спадщини, після переходу права власності на нього.
Охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону № 1805-ІІІ є адміністративним договором. В силу приписів пункту 4 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.
На виконання вимог Закону № 1805-ІІІ Кабінет Міністрів України 28 грудня 2001 року постановою № 1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).
Так, відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» Кабінет Міністрів України 28 грудня 2001 року постановою №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №1768, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Згідно пункту 5 Порядку №1768, в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Отже, укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Як убачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Пантелеймонівська церква (літ. А-І) загальною площею 532,1 кв. м. належить на праві колективної власності Пантелеймонівській громаді Української Православної церкви. Право власності зареєстровано 11.05.2006 р.
Пантелеймонівську церкву включено до переліку пам`яток культурної спадщини національного значення, які занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2023 №1079 «Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» (присвоєно охоронний №180036).
При цьому, в позовній заяві, прокурор посилався на те, що «Пантелеймонівську церкву» як пам`ятку архітектури та містобудування республіканського значення взято на державний облік Постановою Ради Міністрів Української РСР від 06.09.1979 №442 та, відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», остання визнається пам`яткою культурної спадщини. (Охоронний № пам`ятника 1533)
Поряд з цим, слід зазначити що Постановою Ради Міністрів Української РСР від 06.09.1979 №442 було доповнено список пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 24 серпня 1963 р. № 970.
Колегія суддів звертає увагу, що в зазначених вище постановах не зазначено пам`ятки під назвою «Пантелеймонівська церква», при цьому щодо пам`ятника під охоронним номером 1533 вказано^ в графі «найменування пам`ятника» – «Церква».
Прокурором до позову долучено лист Управління містобудування та архітектури СОДА від 11.04.2025 відповідно до змісту якого повідомлено, що пам`ятка культурної спадщини національного значення «Пантелеймонівська церква» взята на державний облік Постановою ради Міністрів Української РСР від 06.09.1997 № 442 з охоронним номером 1533.
Разом з тим, п. 2 Постанови Кабінету міністрів України від 13 жовтня 2023 р. № 1079 визначено виключити із cписку пам`ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24 серпня 1963 р. № 970 “Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР” (ЗП УРСР, 1963 р., № 8, ст. 76; 1979 р., № 10, ст. 71), пам`ятники згідно з додатком у зв`язку з їх внесенням до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до пункту 3 розділу Х Закону № 1805-ІІІ об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Таким чином, колегія суддів вказує, що Постановою Кабінету міністрів України від 13.10.2023 № 1079 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не включалися щойно виявлені об`єкти культурної спадщини, натомість культурні пам`ятки за відповідним переліком виключалися зі списку пам`ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, та вносились до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про те, що Постанова Ради Міністрів УРСР від 6 вересня 1979 року № 442, на яку посилається прокурор та суд першої інстанції, за охоронним номером 1533 не містить відомостей про Пантелеймонівську церкву 1915 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що з 06.09.1979 року Пантелеймонівська церква визнається пам`яткою культурної спадщини.
На виконання вимог Закону № 1805-ІІІ Кабінет Міністрів України 28 грудня 2001 року постановою № 1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).
Відповідно до пунктів 1, 2 та 5 Порядку №1768, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
В охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Вищезгадані положення законодавства встановлюють строк у один місяць для укладення власником об`єкта культурної спадщини охоронного договору. Цей строк встановлюється або з моменту отримання такого об`єкту у власність, або, якщо статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини надано пізніше, - з дня отримання власником повідомлення уповноваженого органу про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта.
Колегія суддів наголошує, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Враховуючи, що «Пантелеймонівська церква» з 06.09.1979 набула статусу пам`ятки культурної спадщини, та станом на 11.05.2006 її статус не змінився, то відповідач з 11.05.2006 був зобов`язаний протягом одного місяця з дня отримання об`єкта культурної спадщини у власність укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Щодо доводів апелянта про неповідомлення відповідача про те, що Пантелеймонівська церква, власником якої є Релігійна громада, підпадає під дію Закону України «Про охорону культурної спадщини», колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту положень Закону № 1805-III та Порядку № 1768 вбачається, що юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Отже, відповідно до чинного законодавства уповноваженим суб`єктом на укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини значення є власник або уповноважений ним орган.
Посилання апелянта на положення ч. 2 ст. 14 Закону № 1805-III колегія суддів не приймає, оскільки вказана норма закону регулює процедуру занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього.
Аналізуючи вказане положення, колегія суддів вказує, що обов`язок органу охорони культурної спадщини повідомити власника відповідного об`єкта виникає у зв`язку із набуттям цим об`єктом правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.
Оскільки станом на час реєстрації права власності Пантелеймонівської громади Української Православної церкви на Пантелемонівська церква з урахуванням положень абз. 6 ст. 1 Закону № 1805-III, визнавалась пам`яткою культурної спадщини, та, відповідно не була щойно виявленим об`єктом культурної спадщини, то положення ч. 2 ст. 14 Закону № 1805-III до неї не застосовувалися.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині права прокурора на звернення з даним позовом колегія суддів зазначає наступне.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, проте не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність допущена відповідачем щодо неукладення охоронного договору з Управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини.
Фактично це спір що виник з приводу укладення охоронного договору, який є адміністративним договором, а отже Управління містобудування та архітектури сумської обласної державної адміністрації є належним позивачем, а суб`єкт приватного права - належним відповідачем.
Тобто, Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.
Обґрунтовуючи необхідність захисту порушених інтересів держави та звернення до суду з цим позовом, прокурор зазначив, що відповідач з моменту набуття права власності на об`єкт культурної спадщини й до тепер не виконує свого обов`язку з укладення охоронного договору на вказану пам`ятку архітектури з органом охорони культурної спадщини.
Вважаючи, що відповідний компетентний орган вчиняє недостатні та неефективні заходи, які не призвели до реального результату, прокурор звернувся до суду з цим позовом.
Верховний Суд в постанові від 09.02.2023 у справі № 160/7640/20 дійшов висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх на обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові, однак якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Разом з тим, Прокурор обґрунтовано зазначає, що незважаючи на те, що релігійна громада тривалий час ухилялася від виконання покладених на неї законодавством обов`язків щодо укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини «Пантелеймонівська церква», Управлінням будь-які дієві заходи щодо вказаного об`єкту культурної спадщини, у тому числі, спонукання до укладення такого договору у судовому порядку , не вживалися.
Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації від 11.04.2025, управлінням не вживалися заходи претензійно-позовної роботи щодо цієї пам`ятки, у зв`язку з відсутністю коштів виділених на претензійно-позовну роботу у 2025 році.
У свою чергу, Верховний Суд дотримується правової позиції, що, у разі бездіяльності уповноваженого органу, прокурор має право звертатися до суду в інтересах держави у сфері охорони культурної спадщини (постановах від 17.11.2022 у справі № 640/16767/21, від 02.12.2020 у справі №734/519/15-ц, від 17.03.2021 у справі № 925/3/20, від 09.11.2022 у справі №260/437/21, від 09.02.2023 у справі №160/7640/20, від 09.10.2023 у справі № 640/4637/21).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 по справі № 480/4663/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   І.М. Ральченко