Справа № 752/17585/25
Провадження № 2/752/1578/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)

21.04.2026 року Голосіївський районний суд міста Києва 
у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.
за участю секретаря - Бєляєвої К.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів, 

В С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 червня 2021 між ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 було укладено попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. В день укладення вказаного договору на вимогу відповідача, позивачка ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 1235650,50 грн, що на день підписання цього договору за офіційним курсом української гривні до долара США Національного банку України становить еквівалент 45000 доларів США. Зазначена сума є 100% оплатою за квартиру в рахунок Основного договору. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за попереднім договором не виконав, будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 не здійснює, об`єкт в експлуатацію не здав, Основний договір купівлі-продажу квартири з позивачкою до 01.11.2022 не уклав. Розірвати договір та сплатити отримані за попереднім договором грошові кошти відповідач відмовляється.
Враховуючи викладене, позивач просить розірвати договір укладений 26.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти з урахуванням збитків в сумі 1882044 грн, 222417,09 грн пені, 100000 моральної шкоди; судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на відповідача. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів, до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. 
Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, 25.06.2021 між відповідачем ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 було укладено попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.
Відповідно до п. 1 .1 даного договору сторони зобов`язуються в майбутньому до 1 листопада 2022 укласти основний договір купівлі-продажу квартири.
Згідно з п. 1.2. даного попереднього договору предметом майбутнього договору купівлі-продажу квартири буде квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах проекту будівництва.
Пунктом 1.5. вказаного договору передбачено, що загальна площа квартири з балконом становить 33,68 кв.м.
Відповідно до п. 1.6 попереднього договору вартість 1 кв.м. загальної площі квартири становить суму еквіваленту 1336 доларів США. 
В п. 2.1. попереднього договору зазначено, що сторони домовились, що основний договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири має бути укладений, підписаний та нотаріально посвідчений до 1 листопада 2022 року. Вартість зазначеної квартири складає в еквіваленті 45000 доларів США є остаточною і зміні після укладення даного договору не підлягає. 
В день укладення вказаного договору на вимогу відповідача, позивачка ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 1235650,50 грн, що на день підписання цього договору за офіційним курсом української гривні до долара США Національного банку України становить еквівалент 45000 доларів США. Підтвердженням того, що відповідач отримав відповідні кошти, є застереження в договорі, які містяться в п. 3.3.
Зазначена вище сума є 100% оплатою за квартиру в рахунок Основного договору. 
Відповідно до п. 3.6. попереднього договору у разі невиконання стороною 1 - відповідачем по справі з власної вини взятих на себе зобов`язань, вказаних у даному договорі та у разі розірвання (припинення) даного договору тощо через таке невиконання, сторона 1 зобов`язана повернути стороні 2 - позивачу по справі суму, що була фактично сплачена стороною 1 стороні 2 впродовж 30 днів.
Крім того, в п. 3.6. зазначено, що в випадку прострочення однієї із сторін з власної вини встановлених цим договором строків укладення та нотаріального посвідчення Основного договору більше ніж на 1 місяць, винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі 1,5% від фактично сплаченої Стороною 2 суми згідно цього договору за кожен місяць такого прострочення, починаючи з 1 місяця. 
Згідно до п. 4.1. попереднього договору Сторона 1 взяла на себе зобов`язання здати об`єкт в експлуатацію не пізніше 1 листопада 2022 року. 
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за попереднім договором не виконав, будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 не здійснює, об`єкт а експлуатацію не здав, Основний договір купівлі-продажу квартири з позивачкою до 1 листопада 2022 не уклав. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положенням ч. 3 ст. 635 ЦК України встановлено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. 
Зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 361/2838/18.
Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсне істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19.
Позивач виконав умови попереднього договору, зокрема сплатив 100 % варстості квартири в день укладення попереднього договору, а відповідач допустив істотне порушення умов попереднього договору і не передав у власність позивачу, шляхом підписання основного договору купівлі - продажу квартири за попередньо узгодженою сторонами ціною ,отже невиконання відповідачем умов попереднього договору значною мірою позбавили позивача того, на що він розраховував при його укладенні (квартири), і к наслідок позивачу була заподіяна матеріальна та моральна шкода.
Положення статті 653 ПК України не містить обмежень щодо розміру відшкодування реальних збитків, зокрема витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Тому для застосування у спірних правовідносинах такої цивільно-правової відповідальності у виді відшкодування збитків необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у виді відшкодування збитків не наступає.
Отже, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, а відповідач спростувати свою вину у завданих позивачеві збитках.
Відповідно до ст. 22 ІІК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками за умовами наведеної норми є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Так, у справі № 6-158цс12 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
У справі № 6-75цс13 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторони, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Позивач, укладаючи попередній договір з відповідачем мав намір забезпечити себе та свою сім`ю житлом, що є однією із потреб фізичної особи, що гарантовано Конституцією.
Позивач передав у користування відповідача грошові кошти, відтак був позбавлений можливості придбати інше житло у період до укладення основного договору, та змушений буде придбавати аналогічне житло після розірвання спірного договору у значно більшому розмірі.
Пунктом 3.3 Попереднього договору від 25 червня 2021 року зазначено, що позивачка ОСОБА_1 сплатила  ОСОБА_2 1235650,50 (один мільйон двісті тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень п`ятдесят копійок), що на день підписання цього договору за офіційним курсом українську/ гривні до долара США Національного банку України становить еквівалент 45 000 (сорок п`ять тисяч) доларів США. Отже оскільки станом на день звернення до суду з відповідним позовом курс долара США по відношенню до української гривні змінився, то на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню вартість квартири еквівалентна долару США встановлена НБУ.
Станом на 13 липня 2025 року згідно даних НБУ 1 долар США дорівнює 41,8232 грн. Вказана інформація перебуває в загальнодоступному доступі.
Отже, сума яка підлягає стягненню з відповідача в зв`язку із розірванням попереднього договору становить 1882044 гривень (45000 доларів США х 41,8232 грн.)
Крім заподіяної матеріальної шкоди, протиправними діями відповідача також була заподіяна і моральна шкода позивачу.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 336/7765/18 (провадження № 61-18411св20).
За змістом частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-18411св20). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принцип}' справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.
Правовим наслідком ухилення сторони від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, є відшкодування збитків, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статі 635 ЦК України).
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає із її положень; у випадках передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Правовідносини, що виникли між сторонами за умовами попереднього договору, відповідно до якого сторони домовилися про укладення основного договору - купівлі-продажу об`єкта інвестування - квартири в багатоквартирному будинку, на виконання якого позивач вніс вартість новоствореного об`єкта будівництва, а відповідач зобов`язався передати йому зазначене майно після введення будинку в експлуатацію, фактично за своїм змістом є правовідносинами з інвестування майна до яких підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 23 ЦК України.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
У постанові від 01 лютого 2022 року у справі №750/3192/14 (провадження № 12-49гс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Означений спосіб захисту застосовний і тоді, якщо можливість отримання відповідного відшкодування за конкретне порушення права (зокрема і права члена адвокатського об`єднання) прямо не передбачене законом, іншим актом цивільного законодавства, договором або іншим правочином. Для задоволення відповідної вимоги суд застосовує приписи пункту 9 частини другої статті 16 та статті 23 ЦК України (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (пункт 92), від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (пункті 67).
Враховуючи те, що позивач на виконання умов попереднього договору від 25 червня 2021 року сплатив відповідачу 1235650,50 грн., а отже, мав законні очікування щодо придбання важливого для нього та його сім`ї об`єкта нерухомого майна - житла у строк зазначений попереднім договором, порушення відповідачем договірних зобов`язань, що полягає у тривалому ухиленні від укладення основного договору купівлі-продажу житла станом на 13 липня 2025 року, призвели до моральних страждань позивача.
Тому з урахуванням порушених прав позивача, глибини та тривалості моральних страждань та з урахуванням засад розумності і справедливості вважаю, що 50000 гривень компенсації завданої позивачу моральної шкоди буде справедливим і співрозмірним.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 3.6. попереднього договору сторонами зазначено, що у випадку прострочення однієї із сторін з власної вини встановлених цим договором строків укладення та нотаріального посвідчення Основного договору більш ніж на 1 місяць, винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі 1,5% від фактично сплаченої Стороною 2 суми згідно цього договору за кожен місяць такого прострочення, починаючи з 1 місяця.
Враховуючи те, що основний договір мав бути укладений сторонами до 1 листопада 2022 року, однак станом на день звернення (1 квітня 2024 року) із позовом до суду не укладений в зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по попередньому договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1,5% від суми договору за кожен місяць такого прострочення.
Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Таким чином, розрахунок пені становить: 1) 14.07.2024 р. - 14.07.2025 р. = 12 місяців; 2) 1235650,50 грн. х 1,5% = 18534,7575 грн. в місяць; 3) 18534,7575 грн х 12 місяців = 222417,09 грн.
Сума пені яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до п. 3.6. попереднього договору за прострочення виконання умов договору з урахуванням вимог ст. 258 ЦК України становить 222417,09 грн.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. У статті 5 Закону «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Отже, стаття 5 Закону «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.
Як встановлено судом, позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому з відповідача, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України та розміру задоволених позовних вимог, необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 15140,00 грн.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Розірвати попередній договір укладений 25 червня 2021 року між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у розмірі 1882044 (один мільйон вісімсот вісімдесят дві тисячі сорок чотири) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) пеню у розмірі 222417 (двісті двадцять дві тисячі чотириста сімнадцять) грн. 09 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:         Ю.Ю. Мазур