П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року місто Київ 
справа № 361/9239/24 провадження № 22-ц/824/6258/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Південно-Будайський клінічний центр Університетської навчальної лікарні Святого Імре 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року, постановлену у складі судді Писанець Н.В., - 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південно-Будайського клінічного центру Університетської навчальної лікарні Святого Імре (Угорщина) та з урахуванням уточненої позовної просив стягнути з відповідача 1 000 000 євро на відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову посилався на те, що у 2022 році у зв`язку з початком повномасштабної війни в Україні, позивач та його сім'я виїхали до Угорщини. Перебуваючи на лікуванні у Південно-Будайському клінічному центрі Університетської навчальної лікарні Святого Імре у зв`язку з інсультом, зазначає про жорстоке ставлення лікарів та працівників лікарні, що стало наслідком погіршення стану його здоров`я. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Будайського клінічного центру Університетської навчальної лікарні Святого Імре про відшкодування моральної шкоди.
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 22 грудня 2025 року через засоби поштового зв'язку подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Вказує, що він є внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою ВПО, проживає у м. Бровари, у зв`язку з чим, подано позов до Броварського міськрайонного суду Київської області.
Також вказує, що він є громадянином України, особою з інвалідністю, йому не відомо який суд є повноважним в місці знаходження Південно-Будайського клінічного центру Університетської навчальної лікарні. Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не тільки порушив його право на звернення за захистом права до українських судів, а й вимагає від позивача додаткових витрат на послуги адвоката іноземної держави щодо розшуку належного суду та послуг з представництва його інтересів на території іноземної держави.
Посилається на статтю 75 Закону України ««Про міжнародне приватне право» та зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, шо в суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
На виконання окремого доручення Центральна лікарня Південної Буди Центральної лікарні Університету Святого Імре направила до суду заяву про заперечення щодо юрисдикції позову про відшкодування моральної шкоди, поданому позивачем ОСОБА_1 , українському суду, і просив припинити це провадження та зобов'язати позивача подати позов до угорського суду, оскільки Броварський міськрайонний суд Київської області не має юрисдикції розглядати цю справу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лукацька Л.Г. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати.
В судове засідання не з`явився представник відповідача, оскільки це особа, зареєстрована за кордоном, повідомлення про проведення судового засідання було розміщено на сайті Київського апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважав, що у зв`язку з неправомірними діями працівників медичного закладу Південно-Будайського клінічного центру Університетської навчальної лікарні Святого Імре (Угорщина) йому завдано моральної шкоди. Оскільки позивач є громадянином України, посилався на пункт 5 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», в якому вказано, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні.
Також у позові зазначав, що він неодноразово звертався до угорського суду, однак отримував відмову у зв`язку з недотриманням технічних особливостей подання заяви.
Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Розгляд поданої до суду заяви регулюється Законом України «Про міжнародне приватне право».
Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, у судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.
Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з пунктами 3, 7, частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди (України) розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. 
Наведене свідчить про те, що позовна заява ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями працівників медичного закладу, що знаходиться в Угорщині - Південно-Будайського клінічного центру Університетської навчальної лікарні Святого Імре не підлягає розгляду судом України, оскільки предметом спору є відшкодування шкоди та події, які зазначені у позові, мали місце на території іноземної держави, і ці події не мали місце на території України.
У цьому випадку не підлягає застосуванню пункт 5 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», на який посилається позивач, оскільки закон чітко визначив порядок розгляду справ з іноземним елементом саме щодо відшкодування шкоди.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 552/2490/23.
Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України, якщо провадження закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що спір підлягає вирішенню судом в Угорщині.
Крім того, у відзиві на позов відповідач також вважає, що такий спір повинен вирішуватись за місцем настання події, посилаючись на статтю Закону XXVIII2017 року «Про міжнародне приватне право», у якій вказано, що колізійні норми угорського права мають переважну силу при визначенні права, що підлягає застосуванню в разі виникнення колізії, тоді як відповідно до статті 60 до позадоговірних зобов`язань застосовується право держави, на території якої зобов`язання мало правові наслідки та статтю 7 Регламенту ЄС № 1215/2012 Європейського Парламенту та Ради від 12 грудня 2012 року про юрисдикцію, визнання та виконання судових рішень у цивільних та комерційних справах, особа яка проживає в державі - члені може бути притягнута до відповідальності в іншій державі - члені у справах пов`язаних з деліктом, у судах за місцем де було завдано шкоди або може бути завдано шкоди.
Ураховуючи викладене, колегія вважає, що оскільки події, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, мали місце на території Угорщини, Законом України «Про міжнародне приватне право» визначено, що за таких обставин спори про відшкодування шкоди розглядаються за місцем вчинення дії/події, то в силу вимог статті 22, пунктів 3, 7 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», вказана вимога не може бути предметом розгляду в українському суді. А відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі. 
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з такими висновками.
Керуючись статтями 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус