ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/29398/25
категорія 109020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу, Державного агентства лісових ресурсів України, Центрального міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства до Білокоровицької сільської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
Керівник Коростенської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 15.03.2024 №04-17/320 про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель та зобов`язати розглянути на сесії ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 15.03.2024 №04-17/320 про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель та прийняти за результатами розгляду акт у формі рішення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Управління неодноразово направляло відповідачу звернення (подання) про віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 483,4097 га до самозалісених земель. Однак відповідач без прийняття відповідного рішення на сесії міської ради, посилаючись на необхідність детального обстеження земельних ділянок, відмовив Управлінню. Актуальність порушеного питання є досить важливою, так як незміна угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення, на якій росте ліс (наявні лісові насадження, які з часом можуть стати лісом) на угіддя самозалісеної земельної ділянки сприяє без господарському використанню лісових ресурсів, їх протиправному вирубуванню. Разом із цим, з метою захисту самозалісеної земельної ділянки, яка по факту, як в розглядуваному випадку, є землею сільськогосподарського призначення власник (уповноважений орган) не вживає будь-яких заходів, у тому числі щодо охорони, з метою захисту від вирубування лісових насаджень, які є самосійними та уже становлять єдину екологічну систему.
Ухвалою суду позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних судом документів.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву за змістом, якого у задоволенні позову просить відмовити. Зазначено, що на першому етапі ідентифікації самозалісених ділянок на відповідній території мало відбутися обстеження земельних ділянок державної, комунальної та приватної форми власності, площею понад 0,5 гектара, які в подальшому можуть бути віднесенні до самозалісених. Таке обстеження мало бути проведено комісією, до складу якої повинні увійти представники Білокоровицької сільської ради та філій ДП. Результати обстеження мали бути оформлені за відповідною формою, з долученням викопіювання відповідних земельних ділянок. Однак, органом прокуратури не долучено жодних актів, які б могли комісійно підтвердити факт самозаліснення. Відповідно, так звана інвентаризація/ідентифікація самозалісених ділянок на відповідній території не була проведена та не оформлена відповідною комісією. Також зазначено, що в разі і наявності такого акту, така зазначена інформація не є об`єктивною, яка нічим не підтверджена, і викликає небезпідставні сумніви у її достовірності. При цьому зазначення інформації про самозалісненння на підставі аерофотознімання та космічної розвідки (лист Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 17.11.2023 №04-17/1056) не може бути об`єктивним доказом щодо підтвердження самозаліснення земель та така зйомка не може бути альтернативою фактичного обстеження земельних ділянок. Також, вказано, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. За таких обставин, можливо дійти вірного висновку про відсутність протиправної бездіяльності Білокоровицької сільської ради при розгляді відповідного звернення Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства щодо прийняття рішення про віднесення земель до самозалісених. 
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України звернулося до Білокоровицької сільської ради з поданням від 17.11.2023 №04-17/1056 щодо прийняття рішення про віднесення земельних ділянок загальною площею 483,4097 га до самозалісених земель. 
Білокоровицька сільська рада листом від 09.01.2024 №33 повідомила, що у зв`язку з обмеженим доступом до Публічної кадастрової карти України виконавчому комітету сільської ради вдалося тільки частково опрацювати надіслані неякісні планово-картографічні матеріали Геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами, розробленими Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО "Укрдержліспроект", шляхом проведення аналізу з наявними в територіальній громаді, у результаті опрацювання встановлено, що землі загальною орієнтованою площею 483,4097 вкриті частково або повністю лісовою рослинністю, частково (понад 200 га) перебувають у приватній власності громадян.
Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України звернулося до Білокоровицької сільської ради з поданням від 15.03.2024 №04-17/320 щодо прийняття рішення про віднесення земельних ділянок загальною площею 483,4097 га до самозалісених земель. 
Білокоровицька сільська рада листом від 13.02.2024 №146 повідомила, що у зв`язку з обмеженим доступом до Публічної кадастрової карти України на даний час неможливо визначити наявність лісів не наданих в користування на території Білокоровицької сільської територіальної громади.
Листом від 18.08.2025 №52/3-7387вих25 Коростенська окружна прокуратура звернулася до Білокоровицької сільської ради, в якому просила повідомити чи приймались у 2024-2025 роках рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених, а також про результати розгляду звернень (подань) Центрального міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.
За результатами розгляду зазначеного запиту Білокоровицька сільська рада листом від 29.08.2025 №838 повідомила про те, що рішення за наслідками розгляду вказаного подання сільською радою не приймались, у зв`язку з тим що землі орієнтованою площею понад 200 га вкриті частково чи/або повністю лісовою рослинністю перебувають у приватній власності. Однак, будь-яких підтверджуючих документів про вжиті сільською радою заходи щодо віднесення вказаних у поданні земельних ділянок до самозалісених земель не надала.
Такі дії органу місцевого самоврядування порушують інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів, що і стало підставою для звернення до суду.
В розділі І Основних засадах (стратегія) державної екологічної політики України на період до 2030 року, затверджених Законом України від 28.02.19 р. № 2697-VIII, до існуючих проблем віднесено, зокрема, те, що лісистість становить 15,9 відсотка території України. Ліси на території держави розміщені нерівномірно, від 3,7 відсотка у Запорізькій до 51,4 відсотка у Закарпатській областях. Оптимальним, за європейськими рекомендаціями, є покажчик лісистості 20 відсотків, для досягнення якого необхідно створити більше двох мільйонів гектарів нових лісів. Водночас створення нових лісів не повинне здійснюватися шляхом заліснення унікальних степових ділянок.
Частиною другою і третьою статті 1 ЛК України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно частини дванадцятої статті 1 ЛК України і частини першої статті 571 ЗК України самозалісена ділянка - земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.
Згідно з частиною третьою статті 571 ЗК України віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.
Абзацом четвертим частини четвертої статті 21 Закону України Про Державний земельний кадастр встановлено, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.
Таким чином, віднесення земельної ділянки до самозалісених не має своїм правовим наслідком зміну категорії земель, до яких вона відноситься, та / або припинення чи виникнення у будь-яких суб`єктів прав на них. Це впливає лише на правовий режим таких земельних ділянок.
Відповідно до частини другої статті 571 ЗК України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності органом, який здійснює розпорядження нею.
Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.
Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Згідно з абзацом першим пункту 1 Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 29.09.22 р. № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.22 р. за № 1231/38567, міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління) підпорядковуються - Держлісагентству та є його територіальними органами.
Завданням Управлінь є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених Держлісагентством (пункт 3 вищенаведеного Положення).
Відтак Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, до повноважень якого належить внесення подання щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної на території Миколаївської області.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Отже, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, тому способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття нею рішення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.05.20 р. у справі № 221/285/17.
Таким чином, за результатами розгляду подання відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, про віднесення земельної ділянки до самозалісеної сільська, селищна, міська рада зобов`язана прийняти рішення по суті подання, тобто:
або віднести земельну ділянку до самозалісеної;
або відмовити у задоволенні подання про віднесення земельної ділянки до самозалісеної.
Поряд з цим, суд встановив, що Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулось з поданням до Білокоровицької сільської ради про прийняття рішення щодо віднесення до самозалісених земельних ділянок земельні ділянки орієнтовною площею 483,4097 га, які знаходяться на території Білокоровицької сільської ради. 
Відтак Білокоровицька сільська рада зобов`язана була прийняти на своєму пленарному засіданні за результатами розгляду подання від 17.11.2023 та 15.03.2024 рішення:
або про віднесення відповідних земельних ділянок орієнтовною площею 483,4097 га до самозалісених;
або про відмову в задоволені подання.
Проте, жодного з вищевикладених рішень відповідач не прийняв.
Лист відповідача на звернення Коростенської окружної прокуратури не є належним розглядом подання, оскільки як зазначалось, питання про віднесення відповідних земельних ділянок орієнтовною площею 4638,95 га до самозалісених не розглядалось саме на пленарному засіданні Білокоровицької сільської ради.
Така триваюча бездіяльність відповідача щодо не розгляду подання є протиправною, а тому позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача, який є суб`єктом владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов Керівника Коростенської окружної прокуратури (вул. Героїв Чорнобиля, 10, м. Коростень, Житомирська область, 11501, РНОКПП 02909950) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу (вул. Леха Качинського, 12-А, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10014, РНОКПП/ЄДРПОУ: 42163803), Державного агентства лісових ресурсів України (вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01001, РНОКПП/ЄДРПОУ: 37507901), Центрального міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (вул. Степана Бандери, буд. 8, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10029, РНОКПП/ЄДРПОУ: 45121148) до Білокоровицької сільської ради (вул. Шевченка, 69- а, с. Білокоровичі, Коростенський р-н, Житомирська обл.,11055. РНОКПП/ЄДРПОУ: 04343487) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Білокоровицької сільської ради щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Центрального міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства від 15.03.2024 № 04-17/320.
Зобов`язати Білокоровицьку сільську раду прийняти рішення за результатами розгляду подання Центрального міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства від 15.03.2024 № 04-17/320 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

13.05.26