Справа № 386/576/26 
Провадження № 2/386/310/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року      селище Голованівськ
Голованівський районний суд Кіровоградської області
В складі головуючого судді    Гарбуз О. С.
з участю: секретаря судового засідання  Хромей А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,
встановив:
ОСОБА_1 06.04.2026 звернувся до суду з позовною заявою до ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при припиненні трудового договору, всупереч вимогам статті 116 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач не здійснив з ним розрахунок при звільненні. Після звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату у обсязі 43428,51 грн. До отримання позивачем вказаного письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, розмір суми заборгованості позивачу відомо не було. Таким чином, станом на 28.01.2026 та на момент звернення з позовом заборгованість відповідача із заробітної плати складає 43428,51 грн. Позивач зазначає, що в день звільнення у відповідності до статті 47 КЗпП України письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні не отримував. Таким чином, довідка № 1 від 28.01.2026 є письмовим повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні в розумінні ч. 2 ст. 233 КЗпП України. З врахуванням невиплати позивачу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, останній має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 43428,51 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з дня звільнення 22.09.2025 по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а також просить стягнути судові витрати.
Ухвалою суду від 08.04.2026 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про вручення 09.04.2026 рекомендованого листа з судовою повісткою-повідомленням; 04.05.2026 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що відповідач своїми діями визнав позовні вимоги, оскільки 16.04.2026 перерахував на його рахунок частину заборгованості в сумі 20000 грн, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі із врахуванням часткової оплати заборгованості відповідачем.
Крім цього, 04.05.2026 позивач подав до суду заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, копію якої з копіями доданих документів, направлено на адресу відповідача. В заяві позивач зазначив, що між ним та адвокатом Путенком О.В. було укладено угоду про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 17 березня 2026 року. Згідно пункту 1 даної угоди в порядку та на умовах визначених цією Угодою, позивач доручає, а адвокат зобов`язується здійснювати захист (представництво) прав та інтересів позивача. Відповідно до пункту 2 даної угоди визначено, що надання правничої допомоги включає в себе здійснення адвокатом всіх дій, необхідних для надання правничої допомоги та здійснення захисту (представництва) прав та інтересів позивача в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості заробітної плати з відповідача, в тому числі, але не виключно: підготовка заяв по суті, заяв, клопотань, участь в судових засіданнях, реалізація всіх необхідних прав, наданих стороні по справі. Загальна фіксована сума правничої допомоги складає 10000 грн. Крім вказаного, пунктом 6 вказаної додатковою угодою сторони погодили сплату позивачем адвокату «гонорару успіху». «Гонорар успіху» сплачується додатково та окремо від визначеної сторонами фіксованої вартості правничої допомоги в вищевказаному розмірі, і до її суми не включається. Сторони погодили розмір «гонорару успіху», який складає 10% від суми задоволених позовних вимог. «Гонорар успіху» сплачується в разі задоволення позову (часткового задоволення позову) не пізніше 10 днів з дня отримання рішення суду першої інстанції. Дана справа за своєю правою природою є складною, оскільки для складення позовної заяви необхідним було здійснення аналізу правових підстав позову, формування правової позиції, аналіз доказів на її підтвердження, вивчення актуальної судової практики (наведеної в позовній заяві). Зазначений обсяг робіт (послуг) потребував значного часу. Позивач просив суд взяти до уваги, що гонорар адвоката є фіксованим. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача 10000 грн фіксованої суми правничої допомоги та 10% гонорару успіху від суми задоволених позовних вимог.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку 10.04.2026 судової повістки-повідомлення в електронному вигляді; заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавав.
За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення представника відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до наказу №20-к від 31.10.2005 прийнятий відповідачем на посаду комірника-роздавальника нафтопродуктів з 01.11.2005 та на підставі наказу №26 від 22.09.2025 звільнений з посади з 22.09.2025 згідно ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 , виданої 12.01.1988 (а.с. 10-12).
Відповідно до копії довідки №1, виданої 28.01.2026 відповідачем, заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 43428,51 грн (а.с. 9).
Як вбачається з наданої позивачем копії квитанції із застосунку «ПРИВАТ24» на картку позивача 16.04.2026 відповідачем перераховано заробітну плату у розмірі 20000 грн (а.с. 25).
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 ЦК України). 
За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Норми ст. 43 Конституції України визначають, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені КЗпП України.
Частиною першою ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. 
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України).
Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівникові обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Враховуючи вищезазначені норми, слід зробити висновок, що для нарахування та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суду мають бути надані докази про заробіток працівника за останні два місяці роботи перед звільненням.
Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З досліджених письмових доказів, судом встановлено, що 22.09.2025 відповідачем було звільнено з роботи позивача, однак на день звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що належать останньому, а тому доводи позивача про необхідність стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі є обґрунтованими.
Однак, після звернення позивача з даним позовом до суду відповідач частково сплатив заборгованість в розмірі 20000 грн, про що повідомив сам позивач, а тому станом на день ухвалення рішення, розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі складає 23428,51 грн, тоді як така заборгованість в позові позивачем заявлялась в розмірі 43428,51 грн, яка була визначена станом на 28.01.2026.
Позивач заяву про зменшення позовних вимог в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України не подавав, а тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення цієї позовної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 23428,51 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд приходить до висновку про відмову в задоволені такої вимоги, оскільки позивачем не надано доказів про його заробіток за останні два місяці роботи перед звільненням. Клопотань про витребування таких доказів у відповідача позивач не заявляв.
Враховуючи викладене, суд задовольняє позов частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 23428,51 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Згідно частин 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку із частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та у зв`язку із відмовою у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, з відповідача має бути стягнута на користь держави сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме: 359,07 грн (1331,2грн/2х23428,51грн/43428,51грн).
Інша частина судового збору в розмірі 972,13 грн (1331,2грн-359,07грн) компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено.
Також на відповідача слід покласти понесені позивачем витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, що підтверджується: копією угоди про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 17.03.2026, укладеної між позивачем та адвокатом Путенком О.В. (а.с. 31-32); копією детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 27.04.2026, укладеного між позивачем та адвокатом Путенком О.В. (а.с. 33); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Путенка О.В. (а.с. 34); копією ордеру на надання правничої допомоги від 17.03.2026 (а.с. 35).
Отже, позивачем надані належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн та витрат, які позивач понесе у зв`язку зі сплатою "гонорару успіху" в розмірі 2342,85 грн (10% від суми задоволених позовних вимог), а всього 12342,85 грн, які, у зв`язку з відсутністю клопотань про їх зменшення, слід стягнути з відповідача в розмірі пропорційному до розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 3329,32 грн (12342,85грн/2х23428,51грн/43428,51грн).
При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує правовий висновок Верховного Суду в постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22 про те, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Таким чином, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 по справі №756/11019/22 про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-89, 137, 141-142, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку - задовольнити частково.
Стягнути з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 23428 (двадцять три тисячі чотириста двадцять вісім) грн 51 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3329 (три тисячі триста двадцять дев`ять) грн 32 коп. 
Іншу частину понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 9013,53 грн покласти на позивача.
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" на користь держави судовий збір в розмірі 359 (триста п`ятдесят дев`ять) грн 13 коп. на рахунок № НОМЕР_2 , призначення платежу: по справі №386/576/26.
Іншу частину судового збору в розмірі 972,13 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Місцезнаходження відповідача ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ": м. Кропивницький, вул. Полтавська, буд. №38, поштовий індекс 25015, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 32039992.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку, встановленого ЦПК України, не подані заяви про його перегляд або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        Гарбуз О. С.