КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року № 320/31450/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04212, м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2д, код ЄДРПОУ 35018577), у якому просила суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 235 940, 90 грн., прийняту в рамках виконавчого провадження №45830347;
- визнати протиправною та скасувати постанову Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого збору у розмірі 211 729, 61 грн., прийняту в рамках виконавчого провадження №45830347
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору від 23 травня 2016 та 18 листопада 2021 року у виконавчому провадженні № 45830347 були прийняті без належних на те підстав, адже в межах виконавчого провадження не було стягнуто суму боргу за виконавчим документом, а державний виконавець не вчиняв дій з примусового виконання виконавчого документа.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та витребувано від відповідача належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзив на позовну заяву не скористався, відзив до суду не надав. Проте, надіслав матеріали виконавчого провадження № 45830347 та № 68045127.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
12.12.2014 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Ковальчук Т.П. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №45830347 з примусового виконання виконавчого листа № 756/10242/13-ц, виданого 26.06.2014 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму боргу 2 359 409, 02 грн.
23.05.2016 старшим державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби управління юстиції Чорним В.В. прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 235 940, 90 грн.
20.03.2018 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Ясінською К.М. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника.
Зі змісту вказаної постанови вбачається: «в ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником зареєстровано на праві власності згідно договору іпотеки/№300023, 21.12.2007 приватного нотаріуса Скляр О.С. квартира № 12, за адресою: вул. Г. Дніпра, 59, м. Київ».
25.04.2018 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Ясінською К.М. прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «СЕЙФ КОМПАНІ», якому доручено надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань ринкової вартості майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_2 .
В подальшому, Оболонським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві виставлено квартиру № 12 за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 59, що належала ОСОБА_1 на праві власності та була предметом іпотеки, на електронні торги 09.07.2018, організатором яких виступало Державне підприємство «СЕТАМ».
Згідно протоколу № 343756 проведення електронних торгів - торги не відбулися, реєстраційний номер лота 285113, найменування майна: іпотека. Трикімнатна квартира АДРЕСА_3 ; стартова ціна: 1 441 900 грн.
У зв`язку з тим, що майно не було реалізоване на перших електронних торгах, стягувач ПАТ «Універсал Банк» придбав предмет іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, тобто, 1 441 900 грн. відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на дату проведення електронних торгів).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №144839199 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк»
30.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко Мариною Анатоліївною на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 968, виданий 30.08.2018, видавник: приватний нотаріус КМНО Апатенко М.А.
03.12.2019 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Яровим О.В. прийнято постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , а саме дохід у Головному управлінні ПФУ в м. Києві. Постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2595466,74 грн.
21.10.2020 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Стужуком П.П. прийнято постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 148 885, 81 грн.
12.11.2021 стягувачем АТ «Універсал Банк» подано заяву про повернення виконавчого листа без виконання вх. № 37864 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
18.11.2021 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Стужуком П.П. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Того ж дня, 18.11.2021 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Стужуком П.П. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 211 729, 61 грн.
06.01.2022 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужуком П.П. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 68045127 щодо примусового виконання постанови № 45830347, виданої 18.11.2021 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 211 729, 61 грн. виконавчого збору.
Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору від 23 травня 2016 року та 18 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №45830347 протиправними, позивач звернулась до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV; який був чинним на дату відкриття виконавчого провадження-12.12.2014).
За змістом частин першої та другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. 
У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону № 606-XIV).
Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина третя статті 28 Закону № 606-XIV).
Відповідно до частин шостої, восьмої статті 28 Закону № 606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.
Закон № 606-XIV втратив чинність 05 жовтня 2016 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до пункту 6 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (пункт 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII).
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII, у цій же редакції, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VIII у цій же редакції).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Так, частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Між тим Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.
Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016 у розмірі 235 940, 90 грн. та постанову від 18.11.2021 у розмірі 211 729,61, оскільки підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
Позивач стверджує, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VIII погіршили становище боржника у виконавчому провадженні №45830347, адже попередня редакція цієї статті передбачала стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнена, тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла до 28 серпня 2018 року та передбачала обрахунок виконавчого збору від суми, що фактично стягнута державним виконавцем.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд не погоджується із такими висновками позивача з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 45830347 було відкрите постановою державного виконавця 12.12.2014.
В рамках вказаного виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем 23.05.2016.
Суд зазначає, що до 05 жовтня 2016 року правовідносини щодо здійснення виконавчих дій регулювались Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», а з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до Закону №1404-VIII.
Зі змісту розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII слідує, що положення попереднього Закону № 606-XIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону№ 606-XIV. Водночас, кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.
Відтак, з огляду на те, що постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №45830347 (як окрема процесуальна дія) винесена державним виконавцем 23.05.2016, тобто в період дії Закону № 606-XIV, то приймаючи таку постанову, державний виконавець повинен був керуватися положеннями Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної постанови).
Водночас, постанова про стягнення виконавчого збору від 18.11.2021 була прийнята уже у період дії редакції Закону №1404-VІІІ.
Суд звертає увагу, що станом на дату винесення постанови від 18.11.2021 про стягнення виконавчого збору Закон № 1404-VІІІ діяв у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року (далі - Закон № 2475-VIII).
Так, указаним Законом № 2475-VIII у статті 27 Закону №1404-VІІІ у частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».
Таким чином, стаття 27 Закону № 1404-VIII (в редакції Закону № 2475-VIII та станом на дату винесення постанови від 18.11.2021 про стягнення виконавчого збору) передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції Закону № 2475-VIII) виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Тобто, норми Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.
Правова позиція щодо застосування статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) викладена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 420/1373/19, від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19, згідно якої фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.
В даному контексті слід звернути увагу на те, що аналогічне правове регулювання діяло і станом на час відкриття виконавчого провадження № 45830347.
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року в справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Так, відповідно до вимог статті 28 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній станом на момент відкриття виконавчого провадження №45830347), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. 
У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Таким чином, Закон № 606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження № 45830347), так само як і Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII), не ставлять можливість застосування санкцій у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.07.2022 у справі № 640/23271/21, від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20 та від 19.01.2022 у справі № 640/7697/21, у випадку відкриття виконавчого провадження за правилами Закону № 606-XIV розмір виконавчого збору визначається за нормами цього Закону (стаття 28) і становить 10 відсотків суми, що підлягала стягненню, або вартості майна боржника, що підлягало передачі стягувачу.
Буквальний аналіз положень статті 28 Закону № 606-XIV дає підстави для висновку, що відсутність фактичного стягнення коштів в рамках примусового виконання виконавчого документа (який державний виконавець повернув стягувачу за його заявою) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом.
Після повернення виконавчого документа 18.11.2021 та завершення виконавчого провадження вже за приписами чинного Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII від 28.08.2018) підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за повернутим виконавчим документом, не змінилися. Адже і стаття 28 Закону № 606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження), і частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) зберігають той самий підхід: виконавчий збір становить 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню/поверненню, або вартості майна, яке передається стягувачу (постанова Верховного Суду від 01.05.2026 по справі №320/6164/23).
Отже, правове становище позивача не погіршилося, оскільки законодавче регулювання залишилося незмінним щодо підстав та розміру виконавчого збору.
З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача про те, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, та про те, що розмір виконавчого збору має обраховуватися з фактично стягнутої суми, не ґрунтується на положеннях закону.
Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 28 квітня 2020 року у справі №520/9144/18, від 26 червня 2020 року у справі №360/3324/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 640/23271/21, що ухвалені за подібних правовідносин.
Отже, з урахування встановлених під час розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016 та 18.11.2021 у виконавчому провадженні №45830347. 
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 271, 287, 295 КАС України, суд-
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Білоноженко М.А.