Справа № 560/4014/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

15 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач протиправно не виплатив у грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» за 2019-2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 

Позивач подала відповідь на відзив на позовну заяву, де вказує про безпідставність тверджень відповідача та обґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та мала право на додаткову соціальну відпустку як військовослужбовець, яка має дитину з інвалідністю. 

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2025 №189 виключена із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Зазначеним наказом позивачу, зокрема, виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2021-2025 роки відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки".

Водночас, грошова компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку, передбачену статтею 19 Закону України «Про відпустки», як матері, який виховує дитину з інвалідністю, наказом не передбачена та позивачу не виплачена, що сторонами не заперечується.

На звернення позивача, військова частина НОМЕР_1 листом від 09.03.2026 відмовила у нарахуванні та виплаті відповідної компенсації.

Зважаючи на що, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) визначено види відпусток, до яких належать, зокрема, соціальні відпустки та інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 19 Закону № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Згідно з пунктом 21 статті 10-1 Закону № 2011-XII невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР, що не були надані військовослужбовцям в особливий період з моменту оголошення мобілізації, підлягають грошовій компенсації, яка виплачується у рік звільнення військовослужбовців зі служби.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII визначено поняття особливого періоду періоду функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпустки.

Водночас суд зазначає, що Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження військової служби. Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення самого права на відпустку, яке може бути реалізовано в один із двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) виплата особі грошової компенсації за відпустку.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), ухваленій за результатами розгляду зразкової справи. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям додаткової соціальної відпустки, однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати грошової компенсації за невикористані частини такої відпустки, право на яку особа набула за період проходження військової служби. Натомість у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, ця відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством соціальну гарантію.

В силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України така правова позиція враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що підставою для відмови у виплаті компенсації є незвернення позивача із рапортом про надання додаткової відпустки під час проходження військової служби, з огляду на таке.

Обов`язок щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток у рік звільнення військовослужбовця зі служби прямо встановлений пунктами 14 та 21 статті 10-1 Закону № 2011-XII і не поставлений законодавцем у залежність від подання військовослужбовцем рапорту про надання відповідної відпустки під час проходження служби. 

Право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки виникає в силу самого факту наявності у військовослужбовця відповідного статусу (матері, яка виховує дитину з інвалідністю) протягом періоду проходження служби та невикористання нею цієї відпустки. 

Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу частини, відповідач протиправно не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» за 2019-2025 роки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , викладену у листі від 09.03.2026, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки» за 2019-2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		Я.В. Драновський