номер провадження справи 33/39/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23.06.2026 Справа № 908/988/26
м.Запоріжжя Запорізької області 

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В. при секретарі судового засідання Мироненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні матеріали справи № 908/988/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська трансформаторна компанія» (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4/6, поверх 8, ідентифікаційний код 38640538)
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Завод малогабаритних трансформаторів» (69600, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 3, ідентифікаційний код 13604900)
про стягнення 12287221,05 грн.

за участю представників:
від позивача – не з`явився;
від відповідача – не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська трансформаторна компанія» з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод малогабаритних трансформаторів» про стягнення 12287221,05 грн., з яких: 3364424,69 грн. – сума основної заборгованості, 5533778,73 грн. – сума пені за порушення строків розрахунків, 2848699,18 грн. – сума інфляційних втрат, 540318,45 грн. – сума 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач має заборгованість в сумі 3364424,69 грн. з оплати товару, поставленого Приватним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» відповідачу за видатковою накладною від 25.11.2020 № 083758 на підставі договору поставки № PDI000997 від 25.11.2020. Право вимоги цієї заборгованості передано Приватним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» за договором відступлення права вимоги від 13.07.2021 № DI007643 Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна рада», який в подальшому змінив найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «будівельна енергетична компанія ПРОМАТОМ» та передав це право вимоги позивачу за договором відступлення права вимоги від 27.03.2026 №26/2703/7643. На підставі вказаних обставин позивач просить стягнути вказану заборгованість із нарахованими на неї сумами пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Позов заявлено на підставі норм ст. ст. 512, 514, 530, 610, 611, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/988/26, присвоєно справі номер провадження 33/39/26, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.05.2026 о 11 год. 00 хв.
Ухвалу суду доставлено до електронного кабінету позивача 27.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Оскільки у відповідача відсутній електронний кабінет, копію ухвали було надіслано відповідачу поштою на адресу його місцезнаходження. Згідно з рекомендованим повідомленням АТ «Укрпошта» копію ухвали суду було вручено відповідачу 05.05.2026.
Крім того, копію ухвали розміщено до відома відповідача на сайті Господарського суду Запорізької області 29.04.2026, що підтверджується роздруківкою з даного сайту.
19.05.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме: у частині стягнення основного боргу в сумі 3364424,69 грн., інфляційних втрат у сумі 2848699,18 грн. та 3% річних у сумі 540318,45 грн. задовольнити; у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5533778,73 грн. - відмовити. Відповідач вважає, що пеня може бути нарахована виключно за період з 09.12.2020 по 09.06.2021 у сумі 221429,46 грн., а також просить на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір пені до справедливого та співмірного. Судові витрати просить покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
20.05.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечив проти доводів відповідача.
В судовому засіданні 26.05.2026 був присутній представник позивача, здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами відеоконференцзв`язку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності. 
Суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив.
Представник позивача повідомив суду, що всі докази подані, клопотання відсутні. 
Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті. 
Ухвалою від 26.05.2026 закрито підготовче провадження у справі №908/988/26 та призначено справу №908/988/26 до розгляду по суті на 16.06.2026 о 11 год. 00 хв.
Копію ухвали доставлено до електронних кабінетів позивача та відповідача 27.05.2026 після 17-ї години, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
15.06.2026 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи документів.
В судовому засіданні 16.06.2026 був присутній представник позивача здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами відеоконференцзв`язку.
У судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позовну заяву.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 23.06.2026 о 12-30 год. у зв`язку з необхідністю повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи.
Копію ухвали доставлено до електронних кабінетів сторін 17.06.2026 після 17-ї години, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
В судове засідання 23.06.2026 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином. 
З огляду на те, що представники усіх учасників справи в судове засідання не з`явилися, судове засідання проводилося без фіксування технічними засобами, на підставі ч.3 ст. 222 ГПК України.
Судом прийнято рішення.
Розглянувши матеріали справи, суд 
ВСТАНОВИВ:

25.11.2020 Приватним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Завод малогабаритних трансформаторів» (покупець) було укладено договір поставки № PDI000997 (далі – договір поставки). 
Відповідно до пунктів 1.1 - 2.1 договору поставки постачальник зобов`язався передати (поставити) в обумовлені строки покупцю товар (товари), а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього грошову суму. 
Поставці за договором поставки підлягає наступний товар: комплектуючі та матеріали до трансформаторів. Перелік товару був зазначений у специфікації № 1 до договору. 
Згідно зі специфікацією № 1 до договору поставки строк поставки – до 31.12.2020. Покупець здійснює оплату банківським переказом на рахунок постачальника наступним чином: 100% вартості товару сплачується протягом 14 календарних днів з дня поставки товару. 
Згідно з пунктом 5.1 договору поставки ціна договору на момент його укладення (специфікація № 1 до даного договору) складає 4394267,47 грн. (чотири мільйони триста дев`яносто чотири тисячі двісті шістдесят сім грн. 47 коп.), в т.ч. ПДВ 20 % – 732377,91 грн. 
25.11.2020 постачальником було в повному обсязі передано покупцю товар, передбачений специфікацією № 1 до договору поставки, на суму 4394267,47 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 25.11.2020 № 083758. 
Оплата за вказаний товар не була здійснена покупцем, внаслідок чого у покупця перед постачальником виникла заборгованість за поставлений товар. 
13.07.2021 між ПрАТ «Запоріжтрансформатор» (первісний кредитор) та ТОВ «Інвестиційна Рада» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №DI007643.
Згідно з пунктом 1.1 договору про відступлення права вимоги від 13.07.2021 №DI007643 первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором поставки (далі – основний договір), укладеним між первісним кредитором та відповідачем (далі – боржник), в обсягах та межах, визначених п. п. 1.2, 4.1 цього договору. 
Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги від 13.07.2021 №DI007643 новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань у сумі 4394267,47 грн. (чотири мільйони триста дев`яносто чотири тисячі двісті шістдесят сім грн. 47 коп.), в тому числі ПДВ. 
Таким чином, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 13.07.2021 № DI007643 до ТОВ «Інвестиційна Рада» перейшли права первісного кредитора за договором поставки в частині права вимагати від відповідача виконання зобов`язань з оплати у сумі 4394267,47 грн. (чотири мільйони триста дев`яносто чотири тисячі двісті шістдесят сім грн. 47 коп.), в тому числі ПДВ. 
Протоколом загальних зборів учасників від 06.06.2024 прийнято рішення про зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА РАДА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ ПРОМАТОМ». 
27.03.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ ПРОМАТОМ» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська трансформаторна компанія» (новий кредитор, позивач) укладено договір про відступлення права вимоги № 26/2703/7643, згідно з пунктом 1.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає (набуває) право вимоги щодо виконання відповідачем (далі – боржник) зобов`язання зі сплати заборгованості за договором поставки (далі – основний договір) у розмірі 3364424,69 грн. (три мільйони триста шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 69 копійок), в тому числі ПДВ, належне первісному кредиторові у відповідності до договору про відступлення права вимоги від 13.07.2021 № DІ007643. 
Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги від 27.03.2026 №26/2703/7643 сторони домовились, що з моменту підписання цього договору до нового кредитора переходить право вимоги щодо виконання боржником зобов`язання, зазначеного у пункті 1.1 цього договору, і він стає новим кредитором у зобов`язанні боржника зі сплати заборгованості за основним договором у розмірі 3364424,69 грн. (три мільйони триста шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 69 копійок), в тому числі ПДВ. 
Таким чином, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 27.03.2026 № 26/2703/7643 до позивача перейшли права первісного кредитора за договором поставки в частині права вимагати від відповідача виконання зобов`язань з оплати у сумі 3364424,69 грн. (три мільйони триста шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 69 копійок), в тому числі ПДВ. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Таким чином, станом на день подання позовної заяви розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 3364424,69 грн.
Пунктом 6.3.1.1 договору поставки встановлено, що за прострочення виконання зобов`язань за даним договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1 % від ціни невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. 
Згідно з пунктом 6.3.1.2 договору поставки пеня за порушення грошового зобов`язання за даним договором обмежується розміром і в порядку, передбаченим законами.
Згідно з приписами статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; цей розмір обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Керуючись умовами пункту 6.3 договору поставки позивач нарахував на суму заборгованості пеню подвійної облікової ставки Національного банку України за період прострочення з 09.12.2020 по 16.04.2026 в сумі 5533778,73 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 6.1.1 договору поставки встановлено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні проценти в розмірі 3% річних від несплаченої суми. 
Керуючись нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував за прострочення розрахунку за поставлений товар інфляційні втрати в розмірі 2848699,18 грн. та 3% річних у розмірі 540318,45 грн. за період з 09.12.2020 по 16.04.2026. 
На підставі вказаних обставин позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача 12287221,05 грн., з яких: 3364424,69 грн. – сума основної заборгованості, 5533778,73 грн. – сума пені за порушення строків розрахунків, 2848699,18 грн. – сума інфляційних втрат, 540318,45 грн. – сума 3% річних.
Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки.
Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Положеннями частини першої статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі специфікацією № 1 до договору поставки строк поставки – до 31.12.2020. Покупець здійснює оплату банківським переказом на рахунок постачальника наступним чином: 100% вартості товару сплачується протягом 14 календарних днів з дня поставки товару. 
Товар на суму 4394267,47 грн. поставлено за видатковою накладною від 25.11.2020 №083758. Отже, строк оплати становить до 09.12.2020 (включно). 
Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Пунктом 6.3.1.1 договору поставки встановлено, що за прострочення виконання зобов`язань за даним договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1 % від ціни невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. 
Згідно з пунктом 6.3.1.2 договору поставки пеня за порушення грошового зобов`язання за даним договором обмежується розміром і в порядку, передбаченим законами.
Згідно з приписами статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; цей розмір обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Позивач нарахував на суму заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 09.12.2020 по 16.04.2026 в сумі 5533778,73 грн.
Також згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 6.1.1 договору поставки встановлено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні проценти в розмірі 3% річних від несплаченої суми. 
Позивач нарахував на суму заборгованості інфляційні втрати в розмірі 2848699,18 грн. та 3% річних у розмірі 540318,45 грн. за період з 09.12.2020 по 16.04.2026.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідач не надав доказів оплати основного боргу в сумі 3364424,69 грн.
У відзиві на позов відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 3364424,69 грн., інфляційних втрат у сумі 2848699,18 грн. та 3% річних у сумі 540318,45 грн., просить їх задовольнити.
Суд зауважує, що прострочення виконання зобов`язання з оплати товару виникло 10.12.2020, а не 09.12.2020, як рахує позивач (оскільки це є останнім днем строку виконання зобов`язання). Тому розрахунок 3% річних слід здійснювати з 10.12.2020.
За період з 10.12.2020 по 16.04.2026 (в межах заявленого періоду розрахунку) 3% річних від суми заборгованості (3364424,69 грн.) складають 540042,67 грн. В цій сумі суд визнав вимоги про стягнення 3% річних обґрунтованими. В решті 3% річних (в сумі 275,78 грн.) нараховані безпідставно, тому в їх стягненні суд відмовляє.
Вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 2848699,18 грн. визнані судом обґрунтованими.
Враховуючи викладене, суд задовольнив позові вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 3364424,69 грн., 3% річних у сумі 540042,67 грн. та інфляційних втрат у сумі 2848699,18 грн.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5533778,73 грн., оскільки вважає, що пеня може бути нарахована виключно за період з 09.12.2020 по 09.06.2021 у сумі 221429,46 грн. Також просить на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір пені до справедливого та співмірного.
Як встановив суд, прострочення виконання зобов`язання з оплати товару виникло 10.12.2020, а не 09.12.2020, як рахує позивач (оскільки 09.12.2020 є останнім днем строку виконання зобов`язання). Тому розрахунок пені слід здійснювати з 10.12.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Договором поставки не погоджено іншого строку припинення нарахування пені, ніж в ст. 232 Господарського кодексу України.
При цьому суд враховує, що відповідно до п. 7 розділу ІХ Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Зазначений карантин введено з 12.03.2020 на усій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 та востаннє продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383. 
У постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 27.02.2024 у справі № 911/858/22, від 30.10.2024 у справі № 911/1297/21, від 20.11.2024 у справі №911/3331/23, від 12.03.2025 у справі № 911/956/24, від 29.01.2026 у справі № 910/6337/23 Верховного Суду у складі колегії суддів з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду зазначено про можливість продовження на строк дії карантину нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, в її взаємозв`язку з пунктом 7 розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України.
Доводи позивача про те, що позовну заяву подано в період, коли Господарський кодекс України вже не діяв, судом відхилені з огляду на те, що Господарський кодекс втратив чинність 28.08.2025, однак у спірному періоді з 10.12.2020 по 27.08.2025 норми Господарського кодексу діяли, зокрема підлягала застосуванню норма ч. 6 ст. 232 даного Кодексу щодо припинення нарахування пені через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Отже, з урахуванням продовження строку нарахування пені на період дії карантину, період розрахунку пені становить з 10.12.2020 по 31.12.2023 (1117 днів), звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості (3364424,69 грн.) становить 3290340,86 грн. В решті сума пені (2243437,87 грн.) нарахована безпідставно, тому в її стягненні суд відмовляє.
Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягненні пені на підставі норм ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.
В даному випадку, оскільки на час розгляду судом питання про зменшення розміру пені Господарський кодексу України не діє, суд враховує тільки норму ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з правовою позицією, викладеною в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та аналогічних висновках наведених у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
У даній справі сума пені, яка визнана судом обґрунтованою, є значною (3290340,86 грн.).
Позивач набув право вимоги лише 27.03.2026 на підставі договору відступлення права вимоги № 26/2703/7643, тобто після багаторічного періоду прострочення. Позивач усвідомлював характер та стан спірної заборгованості, а також тривалість прострочення. При цьому позивач не є постачальником товару та не довів наявності негативних наслідків саме для нього внаслідок порушення строків оплати у 2020 – 2026 роках. 
Також суд враховує майновий стан відповідача. 
Як вказує відповідач, з початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України виробничу діяльність відповідача повністю припинено. Більшість військовозобов`язаних працівників мобілізовані до лав Збройних Сил України. Загалом на цей час у товаристві обліковуються п`ять працівників, з яких троє є військовослужбовцями, за якими збережено місце роботи. 
За даними річної фінансової звітності станом на 31.12.2025 вартість чистих активів відповідача є від`ємною та становить мінус 12614 тис. грн. Вартість чистих активів визначена як різниця між активами у розмірі 9209 тис. грн. та зобов`язаннями у розмірі 21424 тис. грн. 
Враховуючи те, що загальний обсяг зобов`язань відповідача перевищує його активи, стягнення додаткових штрафних санкцій (пені) матиме для відповідача наслідком настання неплатоспроможності. 
Суд враховує, що відповідач визнав основний борг та не відмовляється його сплачувати, а компенсацію від знецінення грошових коштів позивач отримує за рахунок присуджених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Суд також враховує позицію позивача, який вважає, що підстави для зменшення розміру пені відсутні, оскільки в обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідачем подано лише фінансову звітність за 2025 рік, жодних інших доказів щодо обставин, зазначених у відзиві, відповідачем не надано.
Разом із тим, наданими відповідачем доказами підтверджується його складаний фінансовий стан.
Враховуючи викладене, з урахуванням вищенаведених доводів та заперечень сторін, а також наданих доказів на підтвердження їх вимог та заперечень, суд дійшов висновку зменшити заявлений до стягнення розмір пені до суми 1000000,00 грн. (один мільйон грн. 00 коп.).
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позовна заява містить вимоги майнового характеру та подана в 2026 році в системі «Електронний суд».
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року в розмірі 3328,00 грн. 
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, за розгляд позовної заяви про стягнення 12287221,05 грн. належить до сплати судовий збір у розмірі: 12287221,05 грн. х 1,5% х 0,8 = 147446,65 грн. 
За розгляд позовних вимог позивач сплатив судовий збір у сумі 147446,66 грн. платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №43110587 від 21.04.2026. Судовий збір зараховано до Державного бюджету України. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України пропорційно до розміру позовних вимог, які визнані судом обґрунтованими, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, виходячи з такого розрахунку.
1) Судом визнано обґрунтованими позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 3364424,69 грн., інфляційних втрат у сумі 2848699,18 грн., 3% річних у сумі 540042,67 грн. та пені в сумі 3290340,86 грн., загалом на суму 10043507,40 грн. 
Витрати зі сплати судового збору за розгляд обґрунтованих вимог складають: 10043507,40 грн. х 1,5% х 0,8 = 120522,09 грн.
2) Відповідач визнав позовні вимоги про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, з них задоволено судом позовні вимоги на суму 6753166,54 грн. (основний борг у сумі 3364424,69 грн. + інфляційні втрати в сумі 2848699,18 грн. + 3% річних у сумі 540042,67 грн.). 
Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Судовий збір за розгляд визнаних відповідачем вимог, які задоволені судом, складає: 6753166,54 грн. х 1,5% х 0,8 = 81038,00 грн. 
50% цього судового збору складає 40519,00 грн. та підлягає поверненню з Державного бюджету України на користь позивача.
3) З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 80003,09 грн. (120522,09 грн. - 40519,00 грн.).
4) Судом відмовлено у стягненні 3% річних у сумі 275,78 грн. та пені в сумі 2243437,87 грн., загалом на суму 2243713,65 грн., звідси на позивача покладаються витрати зі сплати судового збору в сумі: 2243713,65 грн. х 1,5% х 0,8 = 26924,56 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод малогабаритних трансформаторів» (69600, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 3, ідентифікаційний код 13604900) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська трансформаторна компанія» (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4/6, поверх 8, ідентифікаційний код 38640538) суму основної заборгованості в розмірі 3364424,69 грн. (три мільйони триста шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять чотири грн. 69 коп.), суму інфляційних втрат у розмірі 2848699,18 грн. (два мільйони вісімсот сорок вісім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять грн. 18 коп.), суму 3% річних у розмірі 540042,67 грн. (п`ятсот сорок тисяч сорок дві грн. 67 коп.), суму пені за порушення строків розрахунків у розмірі 1000000,00 грн. (один мільйон грн. 00 коп.) та суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 80003,09 грн. (вісімдесят тисяч три грн. 09 коп.).
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська трансформаторна компанія» (01010, м. Київ, вул.Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4/6, поверх 8, ідентифікаційний код 38640538) суму судового збору в розмірі 40519,00 грн. (сорок тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн. 00 коп.).
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено та підписано 03.07.2026.

Суддя М.В. Мірошниченко