ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року
м. Київ

справа № 682/613/24
провадження № 61-15092св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 , інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 25 жовтня 2013 року до 07 грудня 2023 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За період перебування у шлюбі, 16 квітня 2018 року, сторони набули у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1078 га, кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, для індивідуального садівництва, розташовану в Хмельницькій області, Шепетівський (Славутський) район, Цвітоська сільська рада, ОК ССТ «Сад».
Крім того, за час шлюбу сторони набули 23 березня 2018 року житловий будинок на АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3222210100:02:339:0014 за цією ж адресою та земельну ділянку площею 0,129 га, кадастровий номер 3222210100:02:302:0090, для ведення особистого селянського господарства; а також інші земельні ділянки.
У заяві про збільшення позовних вимог позивачка також вказала, що в період шлюбу за відповідачем були зареєстровані транспортні засоби, в подальшому відчужені ним без згоди позивачки.
Так, автомобіль «Renault Master» (VIN НОМЕР_1 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 13 жовтня 2021 року і відчужений ОСОБА_2 29 липня 2023 року; автомобіль «Volkswagen Tiguan» (VIN НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований 16 березня 2021 року і відчужений ним 07 жовтня 2024 року; автомобіль «Peugeot Partner» (VIN НОМЕР_5 ), державний номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований 27 серпня 2019 року і відчужений 08 липня 2023 року.
Оскільки ці автомобілі відчужені відповідачем без згоди позивачки, то з нього підлягає стягненню на її користь грошова компенсація вартості частки цих автомобілів.
Посилаючись на дані інтернет-ресурсу «Avto.Ria», вказувала, що ринкова вартість автомобіля Renault Master 2017 року випуску становить 23 243,00 дол. США, вартість Volkswagen Tiguan 2013 року випуску становить 15 516,00 дол. США та вартість Peugeot Partner 2007 року випуску становить 3 657,00 дол. США.
Загальна вартість вказаних транспортних засобів становить 42 416,00 дол. США, частки - 21 208,00 дол. США, що становить 873 769,00 грн за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 24 липня 2024 року.
З урахуванням збільшення позовних вимог, оскільки в будинку в с. Ташки проживає позивачка з дітьми, відповідач за вказаною адресою не проживає та має інше житло, позивачка остаточно просила суд виділити їй у власність житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1078 га, кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, для індивідуального садівництва, розташовану в Хмельницькій області, Шепетівський (Славутський) район, Цвітоська сільська рада, ОК ССТ «Сад»; визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортні засоби «Renault Master» (VIN НОМЕР_1 ), «Volkswagen Tiguan» (VIN НОМЕР_3 ), « Peugeot Partner » (VIN НОМЕР_5 ) та враховуючи вимогу зустрічного позову щодо стягнення з неї компенсації 1/2 вартості автомобіля Volkswagen Touran в сумі 236 220,00 грн, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію частки вартості відчужених ним вказаних автомобілів, що складає 637 549,00 грн (837 769,00 грн - 236 220,00 грн)
Короткий зміст зустрічних вимог
У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому вказував, що за час шлюбу сторонами набуто у власність автомобіль «Volkswagen Touran» (VIN НОМЕР_7 ), державний номерний знак НОМЕР_8 , який зареєстровано на відповідачку в 2020 році; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 . Будинок побудовано сторонами за час шлюбу та зареєстровано право власності 16 квітня 2018 року. Будинок зведено на земельній ділянці для індивідуального садівництва, розташованій за адресою: ОК ССГ «Сад», с. Ташки, Шепетівський район, Хмельницька область, кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, площею 0,1078 га, набутій відповідачем у власність 27 жовтня 2017 року в порядку безоплатної приватизації, тому ділянка є його особистою власністю і поділу не підлягає.
Інше майно, яке вказане у первісному позові, не є спільною власністю подружжя і не підлягає поділу. Житловий будинок та земельні ділянки в м. Кагарлик Київської області хоч і зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , однак разом із ОСОБА_1 за спільні кошти чи в результаті спільної праці як спільне майно подружжя у власність не набувалися. Це майно належить іншій особі, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Житловий будинок у с. Берездів Шепетівського району Хмельницької області, належить на праві власності іншій особі та передавався ОСОБА_2 у заставу (іпотеку).
Фактично поділу між сторонами підлягає лише автомобіль «Volkswagen Touran» та житловий будинок з надвірними будівлями с. Ташки Шепетівського району. Він погоджується з указаною позивачкою вартістю житлового будинку в с. Ташки 385 431,00 грн та вартістю автомобіля «Volkswagen Touran» 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 , що згідно відомостей сайту «Авто.Ріа» становить 472 440,00 грн. Отже, вартість належної відповідачу частки становить 428 935,50 грн (857 871 : 2).
Тому просив визнати за ним та ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право особистої приватної власності кожного на частки у вказаному житловому будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь в рахунок компенсації половини вартості автомобіля «Volkswagen Touran» (VIN НОМЕР_7 ), державний номерний знак НОМЕР_8 236 220,00 грн, залишивши цей автомобіль у особистій власності ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, у зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Виділено ОСОБА_1 в особисту приватну власність житловий будинок з житловими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1534635668239; земельну ділянку, розташовану у Хмельницькій області, Шепетівський (Славутський) район, Цвітоська сільська рада, ОК ССГ «Сад», кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, площею 0,1078 га, реєстраційний номер 1393622368239.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки спільного майна подружжя - автомобілів «Renault Master» (VIN НОМЕР_1 ), «Volkswagen Tiguan» (VIN НОМЕР_3 ), «Peugeot Partner» (VIN НОМЕР_5 ) у розмірі 380 334 грн, у решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору на загальну суму 11 803,51 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_2 , суд першої інстанції з урахуванням інтересів дітей та порядку користування будинком, який склався між сторонами, виділив ОСОБА_1 в особисту приватну власність спірний житловий будинок та належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1078 га, на якій розташовано будинок, виходячи з їх спільної юридичної долі. Також судом при поділі майна подружжя враховано вартість відчужених відповідачем зареєстрованих за ними спільних автомобілів, та стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки відчужених відповідачем автомобілів, при цьому зараховано у вартість частки позивачки відчужений нею автомобіль.

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1534635668239, та на частки земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1078 га, кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, розташованої в с. Ташки Шепетівського району Хмельницької області, Цвітоська сільська рада, ОК ССТ «Сад»;
- визнано за ОСОБА_2 право власності на частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1534635668239, та на частки земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1078 га, кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, розташованої в с. Ташки Шепетівського району Хмельницької області, Цвітоська сільська рада, ОК ССТ «Сад».

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 568,58 грн понесених судових витрат.

Суд апеляційної інстанції вказав, що виділяючи у власність в порядку поділу вказане майно ОСОБА_1 з урахуванням інтересів дітей та фактичного користування будинком нею разом з дітьми, суд першої інстанції не врахував, що вказаний будинок є зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання і ОСОБА_2 . Останній в суді першої інстанції ствердив, що є військовослужбовцем і саме у зв`язку з проходженням військової служби за мобілізацією, а тому ще до розлучення сторін з цієї причини вже понад три роки не проживає у спірному будинку. Матеріали справи не містять даних щодо наявності у ОСОБА_2 іншого житла на праві власності. За таких обставин апеляційний суд виснував, що виділення вказаного житлового будинку в особисту власність ОСОБА_1 призведе до порушення житлових прав апелянта, адже його фактично позбавлено наявного житла.

В частині стягнення грошової компенсації в порядку поділу транспортних засобів, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довів використання в інтересах сім`ї коштів, отриманих ним від продажу спільних автомобілів «Volkswagen Tiguan», «Renault Master», «Peugeot Partner», як і належність останнього його матері. Також ним не надано доказів, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan був проданий у 2021 році з метою придбання вантажного автомобіля Renault Master. Відтак апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про врахування вартості цих автомобілів при поділі майна.
Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 651 759,50 грн грошової компенсації різниці вартості виділеного майна.
У порядку передбаченому пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України ухвалено додаткове судове рішення щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації різниці вартості часток, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
28 листопада 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року, в якій просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь компенсації половини вартості автомобілів: «Peugeot Partner», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіль «Volkswagen Tiguan», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль «Renault Master», 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; зустрічний позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 236 220,00 грн.

Як підставу касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду: від 19 лютого 2025 року у справі № 522/11159/21, від 24 жовтня 2024 року у справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024 року у справі № 487/2337/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що транспортні засоби «Peugeot Partner», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіль «Volkswagen Tiguan», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль «Renault Master», 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 були відчужені сторонами ще в шлюбі, відтак ці правочини вчинено в інтересах сім`ї.

Крім того, автомобіль «Peugeot Partner», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 придбаний матір`ю заявника за її особисті кошти, однак зареєстрований був на ім`я ОСОБА_2 .

Відчуження спірних транспортних засобів відбувалось за згоди та повної обізнаності позивачки через сервісний центр МВС України, яким не вимагалося письмової згоди іншого подружжя на розпорядження майном, а тому таке не надавалось.

Крім цього, судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального закону і при вирішенні питання вартості спірного майна в частині, що стосується спірних автомобілів, оскільки судом взято до уваги лише надану позивачкою інформацію з сайту «Avto.Ria», що не може вважатися достовірними доказами у розумінні статті 79 ЦПК України).

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 від іншої сторони спору не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2025 року касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року, після усунення заявником недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у справі (з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 682/613/24 зі Славутського міськрайонного суду Хмельницької області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 682/613/24.
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що постанова та додаткова постанова апеляційного суду оскаржуються лише в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості спірних автомобілів «Peugeot Partner», «Volkswagen Tiguan», «Renault Master», а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в іншій частині не є предметом касаційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2013 року, який розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року. Сторони мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Іншого житла на праві власності позивачка не має. ОСОБА_1 працює у ІНФОРМАЦІЯ_5 (м. Славута).

ОСОБА_2 зареєстрований за тією ж адресою: АДРЕСА_1 . Він є військовослужбовцем та понад три роки у зв`язку з проходженням військової служби не проживає в даному будинку.

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 має також зареєстрований на його ім`я житловий будинок в м. Кагарлик Київської області.

За заявленими сторонами позовними вимогами за первісним і зустрічним позовом до спільного майна подружжя, що підлягає поділу, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (право власності зареєстровано 16 квітня 2018 року за ОСОБА_2 ), відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності станом на 29 лютого 2024 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з надвірними будівлями складає 385 431,00 грн, що визнається відповідачем.

Вказаний житловий будинок, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, побудований сторонами на земельній ділянці для індивідуального садівництва, площею 0,1078 га, кадастровий номер 6823989200:04:029:0487, розташованій в с. Ташки, Цвітоська сільська рада, ОК ССТ «Сад», що набута в порядку безоплатної приватизації 27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 . Ринкова вартість вказаної земельної ділянки відповідно до висновку про експертну грошову оцінку складає 157 420,00 грн.

Крім того, у спільній сумісній власності сторін перебували 4 автомобілі, які вибули з власності сторін на час виникнення цього спору.

Так, автомобіль «Peugeot Partner» (VIN НОМЕР_5 ), 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , який було зареєстровано 27 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 , 08 липня 2023 року перереєстрований за договором купівлі-продажу на матір відповідача. Ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля згідно відомостей сайту «Avto.Ria» складає 3 657,00 дол. США (середня ціна), що за курсом НБУ станом на 24 червня 2025 року складає 153 119,00 грн.

Автомобіль «Volkswagen Touran» (VIN НОМЕР_7 ), державний номерний знак НОМЕР_8 , який було зареєстровано 27 листопада 2020 року на ім`я ОСОБА_1 , 27 жовтня 2023 року перереєстрований за договором купівлі-продажу на матір позивачки, ОСОБА_7 . Ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля згідно відомостей сайту «Avto.Ria» складає 472 440,00 грн, з чим інша сторона ОСОБА_1 погодилася

Автомобіль «Volkswagen Tiguan» (VIN НОМЕР_3 ), 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований 16 березня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 , 07 жовтня 2024 року перереєстровано за договором купівлі-продажу на іншого власника. Ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля згідно відомостей сайту «Avto.Ria» складає 15 516,00 дол. США (середня ціна), що за курсом НБУ станом на 24 червня 2025 року складає 649 655,00 грн.

Автомобіль «Renault Master» (VIN НОМЕР_1 ), 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 13 жовтня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 , 27 липня 2023 року перереєстрований за договором купівлі-продажу на іншого власника. Ринкова вартість автомобіля такої марки та моделі, відповідного року випуску згідно відомостей сайту «Avto.Ria» складає 23 243,00 дол. США (середня ціна), що за курсом НБУ станом на 24 червня 2025 року складає 973 185,00 грн.

Письмова згода іншого з подружжя на відчуження цих транспортних засобів відсутня.

Сторони не дійшли згоди щодо вартості автомобілів «Volkswagen Tiguan», «Renault Master», «Peugeot Partner», відчужених ОСОБА_2 .

Загальна вартість майна, яка підлягає поділу і врахуванню при поділі судом склала 2 791 250,00 грн, частка кожної сторони складає 1 395 625,00 грн.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Згідно з частинами першою - третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За положеннями частин першої, другої, четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказані норми визначають правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Отже, рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший з подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14, від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17.

Судами встановлено, що перебуваючи у шлюбі, сторони набули у спільну сумісну власність подружжя: автомобіль марки «Peugeot Partner» (VIN НОМЕР_5 ), державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» (VIN НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль марки «Renault Master» (VIN НОМЕР_1 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , які були зареєстровані за ОСОБА_2 

08 липня 2023 року автомобіль «Peugeot Partner» (VIN НОМЕР_5 ), державний номерний знак НОМЕР_6 перереєстрований за договором купівлі-продажу на іншого власника - матір відповідача, про що той вказав у судовому засіданні.

27 липня 2023 року автомобіль марки «Renault Master» (VIN НОМЕР_1 ), державний номерний знак НОМЕР_2 перереєстрований за договором купівлі-продажу на ОСОБА_8 

07 жовтня 2024 року автомобіль «Volkswagen Tiguan» (VIN НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_4 перереєстрований відповідачем за договором купівлі-продажу на іншого власника. 

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року.

Позивачка стверджувала, що їй не було відомо про те, що ОСОБА_2 продав належні їм на праві спільної сумісної власності автомобілі, і згоди на їх відчуження вона не надавала. Жодних коштів від продажу цих автомобілів не отримувала.

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї повинен доводити той з подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 753/2234/21 (провадження № 61-17140св23).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Суди встановили, що кошти, які отримав ОСОБА_2 від продажу автомобілів «Peugeot Partner», «Volkswagen Tiguan», «Renault Master» використані ним у власних інтересах. 

Відповідачем не доведено, що кошти, які були отримані від продажу зазначених транспортних засобів, використано в інтересах сім`ї, як і належність автомобіля марки «Renault Master» його матері. Також ним не надано доказів, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan був проданий у 2021 році з метою придбання вантажного автомобіля Renault Master.
Перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час відчуження спірних автомобілів саме по собі не є безумовною підставою вважати, що кошти, отримані від його продажу, витрачені в інтересах сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 65 СК України презюмується, що при укладенні договорів одним із подружжя, він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

Отже, згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації.

Автомобілі є цінним майном, тож згода другого з подружжя на укладення правочину щодо його відчуження підлягала оформленню у простій письмовій формі. За відсутності згоди другого з подружжя на укладення правочину щодо відчуження такого майна і недоведеності використання виручених коштів в інтересах сім`ї чи на її потреби (або приховання майна), таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згоди на відчуження спірних транспортних засобів ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не надавала, позаяк це жодним чином не спростовано належними і допустимими доказами. Наявність таких обставин свідчить про те, що ОСОБА_2 розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди іншого з подружжя.

Зважаючи на відчуження ОСОБА_2 спірних транспортних засобів за відсутності згоди ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно відхилив доводи його апеляційної скарги, які є ідентичними із доводами касаційної скарги щодо незгоди з оцінкою вартості спірного майна, оскільки у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку із цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку із припиненням її права на спільне майно (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц).

Визначаючи вартість спірних автомобілів судами взято до уваги подані ОСОБА_1 відомості сайту «Avto.Ria», згідно з якими: вартість автомобіля «Peugeot Partner» складає 3 657,00 дол. США (середня ціна), за курсом гривні до долара Національного банку України (далі - НБУ) станом на 24 червня 2025 року це складає 153 119,00 грн; вартість автомобіля «Volkswagen Tiguan» складає 15 516,00 дол. США (середня ціна), за курсом гривні до долара НБУ станом на 24 червня 2025 року це складає 649 655,00 грн; вартість автомобіля марки «Renault Master» складає 23 243,00 дол. США (середня ціна), за курсом гривні до долара НБУ станом на 24 червня 2025 року це складає 973 185,00 грн. 

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірних транспортних засобів, тоді як ОСОБА_2 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження їх вартості на час вирішення спору і не спростував визначений розмір ринкової вартості спірного майна, а також не звертався до суду з клопотанням про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення їх ринкової вартості.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, посилається на те, що відомості з сайту продажу «Avto.Ria» про вартість схожих автомобілів не визначає ринкову вартість спірних транспортних засобів, а отже є неналежними доказами. 

Перевіривши доводи заявника, Верховний Суд виходить з такого.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 922/2319/20, від 16 лютого 2021 року у справі № 913/502/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 916/1168/17, від 16 березня 2021 року у справі № 905/1232/19, від 21°липня 2022 року у справі № 922/3308/20.

Таким чином, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття.

Водночас відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявник помилково ототожнює категорії належності та допустимості доказів, і не враховує вимоги частини другої статті 89 ЦПК України, відповідно до якої саме суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відомості з веб сайту «Avto.Ria» щодо середньоринкової вартості подібноих за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілів «Peugeot Partner»,«Volkswagen Tiguan», «Renault Master», не є такими, що отримані з порушенням закону, а отже, не є недопустимими доказами у розумінні ЦПК України.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірні транспортні засоби: автомобіль марки «Peugeot Partner», автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», автомобіль марки «Renault Master» набуті сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 розпорядився ними на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , тому вона має право на компенсацію вартості 1/2 частки зазначених транспортних засобів.
Посилання в касаційній скарзі на застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду є безпідставними, оскільки висновки у наведених заявником справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають та за своїм змістом переважно свідчать про незгоду із встановленими судом обставинами та спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувані судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, судом касаційної інстанції не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку
з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
	  	
	Р. А. Лідовець	
	  	
	Д. Д. Луспеник