ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5233/26 Справа № 2-3549/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача    Никифоряка Л.П.,
суддів      Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
заявник ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи Акціонерне товариство «Райффазейн Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026року, головуючий у суді першої інстанції Богун О.О.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог 
У липні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 31 жовтня 2013року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-3549/11 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в загальній сумі 311 649,39грн. 
Існування таких вимог заявник пов`язував із тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2012року в справі № 2-3549/11 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по Кредитному договору №220324151 від 31 жовтня 2007року в розмірі 309829,39грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн, а всього 311 649,39грн. 
В забезпечення виконання грошових зобов`язань по Кредитному договору №220324151 від 31 жовтня 2007року було укладено Договір іпотеки №220324151/265 від 31 жовтня 2007року, згідно якого в іпотеку була передана належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 .
Вказував, що у 2016-2017роках державним виконавцем вчинялися виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3549/11, та 03 березня 2017року було винесено Постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.
Водночас, після укладення ряду договорів про відступлення прав вимоги за кредитом та іпотекою, новим іпотекодержателем 31 серпня 2018року стало ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 
Зазначав, що 17 жовтня 2018року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» згідно вимог статей 12,33 ЗУ «Про іпотеку» звернула стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом реєстрації за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки та 12 листопада 2018року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_1 було укладено Договір про позасудове врегулювання спору, згідно якого сторони підтверджують факт та законність набуття права власності у позасудовому порядку ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у відповідності до Договору іпотеки, на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором згідно Закону «Про іпотеку», та відсутність будь-яких претензій майнового характеру Сторін один до одного.
Проте, незважаючи на це, 02 січня 2024року державним виконавцем Данченко О.М. було винесено Постанови про поновлення вчинення виконавчих дій по ВП № 51027116, а також стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника.
На переконання заявника, оскільки новим кредитором було звернуто стягнення на предмет іпотеки та відсутні претензії до ОСОБА_1 щодо правовідносин, які виникли навколо кредитної заборгованості, вчинення будь-яких виконавчих дій щодо виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості є неприпустимими та призведуть до подвійної відповідальності. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026року у задоволені заяви  ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення судом не вирішувалось. Крім того, у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 містяться постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, які не виконані боржником. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
03 березня 2026року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  висловив вимогу про скасування ухвали суду та просив задовольнити його заяву.
Незаконність та необґрунтованість ухвали суду заявник пов`язував з тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки, судове рішення від 28 березня 2012року у справі № 2-3549/11 було фактично виконано ОСОБА_1 в повному обсязі в добровільному порядку. 
Наголошував, що наразі відділом державної виконавчої служби незаконно продовжується стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь стягувача ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», який втратив право на отримання коштів з 31 серпня 2018року, та які вже отримані в повному обсязі 17 жовтня 2018року новим кредитором ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
05 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра справу №2-3549/11; та 15 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
20 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі.
04 травня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 02 червня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2012року у справі № 2-3549/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по Кредитному договору №220324151 від 31 жовтня 2007року в розмірі 309 829,39грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн, а всього 311 649,39грн.
29 квітня 2016року ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» подав до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заяву про примусове виконання виконавчого листа № 2-3549/11.
04 травня 2016року головним державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 51027116 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3549/11, виданого 31 жовтня 2013року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальній сумі 311 649,39грн.
12 травня 2016року головним державним виконавцем Пасовою О.О. було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
26 вересня 2016року винесено Постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні СПД ФОП ОСОБА_3 , якому було надано Акт опису та арешту майна належного боржнику ОСОБА_1 , а саме - квартири АДРЕСА_1 .
03 березня 2017року винесено Постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП №51027116.
02 січня 2024року державним виконавцем Данченком О.М. винесено Постанови про поновлення вчинення виконавчих дій по ВП № 51027116, а також стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про арешт коштів боржника, і про розшук майна боржника.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень сума боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за рішенням суду від 28 березня 2012року не погашена і його примусове виконання державним виконавцем у виконавчому провадженні №51027116 до дійсного часу триває.
У той же час, 31 жовтня 2007року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання грошових зобов`язань по Кредитному договору №220324151 від 31 жовтня 2007року було укладено Договір іпотеки №220324151/265 від 31 жовтня 2007року, згідно якого в іпотеку була передана належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).
31 серпня 2018року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір відступлення права вимоги з ПАТ «ОКСІ БАНК», в тому числі по Кредитному договору №220324151 від 31 жовтня 2007року, укладеному між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та ОСОБА_1 .
Одночасно було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки 220324151/265, посвідчений 31 серпня 2018року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., реєстровий № 880, згідно якого новим іпотекодержателем стало ПАТ «ОКСІ БАНК»
31 серпня 2018року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір відступлення права вимоги, в тому числі по Кредитному договору №220324151 від 31 жовтня 2007року, укладеному між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є первісний кредитор) та ОСОБА_1 .
Одночасно було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки 220324151/265, посвідчений 31 серпня 2018року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., реєстровий № 887, згідно якого новим іпотекодержателем стало ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
17 жовтня 2018року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» згідно вимог статей 12, 33 ЗУ «Про іпотеку» звернуло стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом реєстрації за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки р№6718, виданого 31 жовтня 2007року, видавник Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості, серія та номер 0904/3, 0904/6, виданий 04.09.2018, видавник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», договір про відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер р№887, виданий 31.08.2018, видавник Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонюк І.В.
12 листопада 2018року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_1 було укладено Договір про позасудове врегулювання спору, згідно якого сторони підтверджують факт та законність набуття права власності у позасудовому порядку ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у відповідності до Договору іпотеки, на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором згідно ЗУ «Про іпотеку», та відсутність будь-яких претензій майнового характеру Сторін один до одного.
Одночасно 12 листопада 2018року факт укладення Договору про позасудове врегулювання спору підтверджено відповідною заявою ОСОБА_1 на адресу ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І., реєстровий № 1239.
Відділ державної виконавчої служби не був повідомлений ані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-3549/11, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська іншій фінансовій установі, ані ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача та погашення боржником ОСОБА_1 суми боргу шляхом укладення Договору про позасудове врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу по Кредитному договору № 22-324151 від 31 жовтня 2007року.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення судом не вирішувалось, а у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 містяться постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, які не виконані боржником. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі суду не відповідають обставинам справи. 
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Статтею 1 ЗУ від 02 червня 2016року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені вище підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.
Натомість положення статті 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачають таку самостійну підставу припинення зобов`язання як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора – іпотекодержателя.
Частиною четвертою статті 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: – боржником – фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Тобто частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019року у справі № 759/6703/16-ц, від 27 лютого 2019року у справі № 263/3809/17, від 17 квітня 2019року у справі № 204/7148/16-ц, від 16 жовтня 2019року у справі № 337/7391/13-ц, від 20 листопада 2020року у справі № 295/795/19, від 17 лютого 2021року у справі № 754/5275/16, від 11 березня 2021року у справі № 524/378/17.
Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598–609 ЦК України. Одночасно частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.
Зокрема, ЗУ «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору.
Так, стаття 36 зазначеного Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору та в забезпечення виконання грошових зобов`язань по цьому кредитному договору, було також укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку була передана належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 .
Та після укладення ряду договорів про відступлення прав вимоги за кредитом та іпотекою, новим іпотекодержателем 31 серпня 2018року стало ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 
Відповідно до частини першої статті 37 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Згідно пункту 5.5.1 Договору іпотеки №№220324151/265 від 31 жовтня 2007року, у відповідності до статті 36 ЗУ “Про іпотеку”, цей договір є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, на підставі якого Іпотекодержатель на власний розсуд може, зокрема згідно статті 37 ЗУ “Про іпотеку” набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 
Тож, 17 жовтня 2018року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернула стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом реєстрації за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки. 
12 листопада 2018року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_1 було укладено Договір про позасудове врегулювання спору, згідно якого сторони підтверджують факт та законність набуття права власності у позасудовому порядку ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у відповідності до Договору іпотеки, на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором згідно ЗУ «Про іпотеку», та відсутність будь-яких претензій майнового характеру Сторін один до одного.
За таких обставин, враховуючи, що новим кредитором було звернуто стягнення на предмет іпотеки та відсутні претензії до ОСОБА_1 щодо правовідносин, які виникли навколо кредитної заборгованості, слід дійти висновку, що вчинення будь-яких виконавчих дій щодо виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості є неприпустимими та призведуть до подвійної відповідальності. 
Заразом те, що відділ державної виконавчої служби не був повідомлений ані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-3549/11, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська іншій фінансовій установі, ані ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача та погашення боржником ОСОБА_1 суми боргу шляхом укладення Договору про позасудове врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу по Кредитному договору № 22-324151 від 31 жовтня 2007року, не може бути підставою для продовження вчинення виконавчих дій щодо стягнення кредитної заборгованості. 
У контексті зазначеного поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що іпотекодержатель скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки, зареєстрував за собою право власності на передане в іпотеку нерухоме майно – квартиру, яка належала іпотекодавцю ОСОБА_1 , у рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору.
Тож, внаслідок завершення позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором припинилися.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам про наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зважаючи на фактичне припинення обов`язку боржника перед стягувачем.
Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
Враховуючи вказане, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованим у зв`язку з припиненням обов`язку боржника внаслідок реалізації стягувачем права на задоволення своїх вимог у позасудовий спосіб за рахунок належного боржнику іпотечного майна.
Наведеного висновку суд першої інстанції дійшов помилково, оскільки не застосував до спірних правовідносин положення статей 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».
Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального та процесуального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність ухвали суду та саме невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 лютого 2026року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню — задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 31 жовтня 2013року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-3549/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в загальній сумі 311649,39грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 червня 2026року.

Судді: