ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/17891/25 пров. № А/857/23777/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С.М.	
суддів -	Боршовського Т.І.	
 	Носа С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі № 460/17891/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріан-Агро» до Рівненської митниці про скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Рівне	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Борискін С.А.	
дата складання повного тексту рішення	25.03.2026	

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У жовтні 2025 року до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріан-Агро» (далі - позивач) до Рівненської митниці (далі – відповідач) у якій позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2025/000011/2 від 31.03.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2025/000183 від 31.03.2025.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі № 460/17891/25 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 31.03.2025 №UA204000/2025/000011/2.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови Рівненської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.03.2025 № UA204020/2025/000183.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріан-Агро» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2995,96 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митний орган встановив, що подані до митного оформлення документи не містять усіх відомостей на підтвердження митної вартості за ціною договору.
З цих підстав, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняв у порядку, з підстав, у спосіб та в межах повноважень митного органу, які визначені чинним законодавством України.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги позивач та відповідач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, оскільки, у ньому відповідач не обґрунтував числове значення скоригованої митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування. При цьому, сумніви відповідача щодо складових митної вартості товарів, який імпортував позивач, ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені. Суд вважає, що позивач, під час митного оформлення, надав усі необхідні документи, які не мали розбіжностей, ідентифікували товар, що оцінювався та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню і підтверджували усі складові митної вартості товару, що імпортував позивач, натомість, відповідач не довів правомірності коригування митної вартості товару, який імпортував позивач. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.01.2025 між ТОВ «Маріан-Агро» (Україна) як покупцем та Claas Vertriebsgesellschaft mbH Gebrauchtmaschinenzentrum (Німеччина) як продавцем укладений зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 58665, згідно з яким продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору прибиральні машини, обладнання та комплектуючі частини фірми «Claas» відповідно до додатків до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Додаткові домовленості та/або зміни цього договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони підтверджені у письмовій формі.
27.01.2025 сторонами Контракту № 58665 підписано додаток № 1 до цієї угоди, яким узгоджено умови купівлі-продажу наступного товару:
1. Зернозбиральний комбайн виробництва фірми Claas Lexion 770 TT вживаний у частково розібраному стані для транспортування; №С6601104; 2015 рік виробництва; напрацювання 2591 м.г.; 1 шт; вартістю 107000,00 євро;
2. Зернова жатка вживана Claas Vario 1230; 2015 р.в.; сер. №52901944; 1 шт; вартістю 23000,00 євро;
3. Транспортний візок вживаний Claas; сер. №52103065; 1 шт; вартістю 2000,00 євро.
Загальна контрактна вартість товару (FCA-06188 Landsberg/зі складу Ландсберг) склала 132000,00 євро.
З метою митного оформлення товару (вживаного зернозбирального комбайну Claas Lexion 770 TT та транспортного візка) 31.03.2025 позивач подав митну декларацію ІМ 40 ДЕ №25UA204020007273U9 до якої додав:
1. пакувальний лист (Packing List) від 26.03.2025 №3926567;
2. рахунок-проформу (Proforma Invoice) від 27.01.2025 №1063809589/02;
3. рахунок-фактуру (Invoice) від 26.03.2025 №6069010067;
4. товарно-транспортну накладну (CMR) від 26.03.2025 №00271459;
5. декларацію про походження товару від 26.03.2025 №6069010067;
6. платіжну інструкцію в іноземній валюті від 28.01.2025 №345;
7. платіжну інструкцію в іноземній валюті від 18.03.2025 №353;
8. платіжну інструкцію в іноземній валюті від 21.03.2025 №355;
9. рахунок-фактуру про надання послуг міжнародного транспортного перевезення від 27.03.2025 №В-00000207;
10. зовнішньоекономічний контракт (договір купівлі-продажу) від 27.01.2025 №58665;
11. додаток від 27.01.2025 №1 до зовнішньоекономічний контракту від 27.01.2025 №58665;
12. договір про надання послуг митного брокера від 01.01.2024 №2411;
13. договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 06.10.2017 №51/1-2017;
14. договір-заявку від 21.03.2025 №6;
15. фото б/н від 31.03.2025;
16. копію експортної митної декларації від 26.03.2025 №25DE736256411819B0.
Позивач визначив митну вартість за ціною договору (контракту). До митної вартості імпортованого товару включена його фактурна вартість згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) від 26.03.2025 № 6069010067 (107000,00 євро або 4787950,40 грн) та вартість транспортних витрат на доставку товару до кордону України, визначена рахунком-фактурою від 27.03.2025 №В-00000207 (140000,00 грн), що сукупно складає 110128,69 євро або 4927950,40 грн (110128,69 євро * 44,7472 (курс валюти євро станом на день подання МД)).
За результатами розгляду вказаної митної декларації з доданими до неї документами, 31.03.2025 відповідач направив позивачу електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленого ним рівня митної вартості товару у зв`язку із наявністю певних неточностей та розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.
Відповідач запропонував позивачу надати:
1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару;
2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки;
3) заявку на перевезення до Договору про міжнародне перевезення вантажів від 06.10.2017 №51/1-2017;
4) копію митної декларації країни відправлення з числовим значенням вартості товару;
5) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати товару (SWIFT) та які можливо поширити на дану партію вантажу.
У відповідь на таке повідомлення, 31.03.2025 митний брокер ТОВ «Маріан-Агро» надіслав на адресу Рівненської митниці лист, у якому не погодився з доводами митного органу та заперечив наявність будь-яких розбіжностей у поданих до митного оформлення документах. Наполягаючи на тому, що додані до МД № 25UA204020007273U9 документи є повними, достовірними та підтверджують усі складові митної вартості товару (вживаного зернозбирального комбайну Claas Lexion 770 TT, 2015 року виготовлення), митний брокер навів додаткові пояснення щодо суті виявлених митницею недоліків, а також надав митному органу копії банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати товару (SWIFT), та копію експортної митної декларації країни відправлення товару; просив здійснити митне оформлення товару за першим (основним) методом визначення митної вартості товару (за ціною контракту).
Разом з тим, за результатами перевірки поданої позивачем МД (з додатками), 31.03.2025 відповідач склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2025/000183 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2025/000011/2, яким митну вартість імпортованого товару визначив за резервним методом з розрахунку 6,3 євро/кг.
При прийнятті рішення відповідач виходив з того, що подані до митного оформлення документи містять неточності:
- сплачена сума 109 000,00 євро не відповідає сумі Договору купівлі-продажу від 27.01.2025 № 58665. Також, платіжні інструкції не відповідають встановленим у договорі термінам оплати;
- заявка про міжнародне перевезення вантажів від 21.03.2025 № 6 не містить реквізитів Договору про міжнародне перевезення;
- в копії експортної декларації країни відправлення від 26.03.2025 №25DE736256411819B0 відсутні реквізити Договору та інвойсу, відповідно до якого здійснюється поставка, а також відсутнє числове значення вартості товару;
- в листі від 31.03.2025 №б/н зазначено, що умови поставки товарів, що підлягають постачанню розуміються на умовах FCA - 06188 Landsberg (Інкотермс 2000), що не кореспондується із інформацією в проформі від 27.01.2025 №1063809589/02- FCA-Landsberg (Інкотермс 2020).
Відповідач здійснив митне оформлення комбайну з урахуванням марки, моделі, потужності двигуна, календарного року виготовлення, комплектації, тощо, за митною декларацією від 06.03.2025 №25UA205030002898U0 на рівні 6,3 євро/кг.
Не погодившись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, врегульовані положеннями Митного кодексу України.
Згідно статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 Митного кодексу України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення статті 53 Митного кодексу України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
За правилами частини шостої статті 54 Митного Кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункти 2, 5 частини другої статті 55 Митного Кодексу України).
Зазначені положення зобов`язують митницю у рішенні про коригування митної вартості зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Отож, з приведених нормативних актів слідує, що умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Як наслідок рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Повертаючись до фактичних обставин справи, судом установлено, що митну вартість імпортованого товару позивачем визначено за основним (1) методом.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення (за ціною договору), разом з декларацією декларант позивача надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме:
1. пакувальний лист (Packing List) від 26.03.2025 №3926567;
2. рахунок-проформу (Proforma Invoice) від 27.01.2025 №1063809589/02;
3. рахунок-фактуру (Invoice) від 26.03.2025 №6069010067;
4. товарно-транспортну накладну (CMR) від 26.03.2025 №00271459;
5. декларацію про походження товару від 26.03.2025 №6069010067;
6. платіжну інструкцію в іноземній валюті від 28.01.2025 №345;
7. платіжну інструкцію в іноземній валюті від 18.03.2025 №353;
8. платіжну інструкцію в іноземній валюті від 21.03.2025 №355;
9. рахунок-фактуру про надання послуг міжнародного транспортного перевезення від 27.03.2025 №В-00000207;
10. зовнішньоекономічний контракт (договір купівлі-продажу) від 27.01.2025 №58665;
11. додаток від 27.01.2025 №1 до зовнішньоекономічний контракту від 27.01.2025 №58665;
12. договір про надання послуг митного брокера від 01.01.2024 №2411;
13. договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 06.10.2017 №51/1-2017;
14. договір-заявку від 21.03.2025 №6;
15. фото б/н від 31.03.2025;
16. копію експортної митної декларації від 26.03.2025 №25DE736256411819B0.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (далі — МК України), заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до положень розділу ІІІ цього Кодексу та базується на достовірних, чітко визначених та підтверджених документально відомостях про ціну товарів.
Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом — за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції належним чином встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем для митного оформлення товару надано повний пакет первинних комерційних, транспортних та супровідних документів. Перевіркою вказаних документів встановлено, що вони не містять жодних розбіжностей, суперечностей чи ознак підробки, є чіткими, взаємопов`язаними та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору.
Під час проведення консультацій з декларантом, митний орган зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості товару, який задекларований, згідно із митною декларацією №25UA204020007273U9 від 31.03.2025, декларант має подати:
1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару;
2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки;
3) заявку на перевезення до Договору про міжнародне перевезення вантажів від 06.10.2017 №51/1-2017;
4) копію митної декларації країни відправлення з числовим значенням вартості товару;
5) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати товару (SWIFT) та які можливо поширити на дану партію вантажу.
При цьому, як встановив апеляційний суд із рішення про коригування митної вартості товару, витребування відповідачем вказаних вище документів зумовлено тим, що подані до митного оформлення документи мають розбіжності та не мають всіх відомостей про складові митної вартості.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що суть виявлених митним органом недоліків знайшла своє відображення безпосередньо у рішенні про коригування митної вартості товарів, яке у процедурі митного оформлення є кінцевим та позбавляє декларанта можливості подавати додаткові документи. 
У той же час у вимозі про надання додаткових документів відповідач:
- не зазначив законодавчо визначених підстав для надання таких документів;
- не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів, неможливо встановити правильність (неправильність) визначення декларантом митної вартості товару.
Такий підхід відповідача, на думку апеляційного суду, суперечить нормам статті 53 МК України, оскільки, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Натомість, у цій справі декларант, фактично, був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.
З оскаржуваного рішення та картки відмови убачається, що підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості слугували ряд недоліків (розбіжностей) виявлених відповідачем у поданих до митного оформлення документах, а зокрема:
- сплачена сума 109 000,00 євро не відповідає сумі Договору купівлі-продажу від 27.01.2025 № 58665. Також, платіжні інструкції не відповідають встановленим у договорі термінам оплати;
- заявка про міжнародне перевезення вантажів від 21.03.2025 № 6 не містить реквізитів Договору про міжнародне перевезення;
- в копії експортної декларації країни відправлення від 26.03.2025 №25DE736256411819B0 відсутні реквізити Договору та інвойсу, відповідно до якого здійснюється поставка, а також відсутнє числове значення вартості товару;
- в листі від 31.03.2025 №б/н зазначено, що умови поставки товарів, що підлягають постачанню розуміються на умовах FCA - 06188 Landsberg (Інкотермс 2000), що не кореспондується із інформацією в проформі від 27.01.2025 №1063809589/02- FCA-Landsberg (Інкотермс 2020).
Стосовно ж приведеного скаржником доводу з приводу того, що сплачена сума 109 000,00 євро не відповідає сумі Договору купівлі-продажу від 27.01.2025 № 58665. Також, платіжні інструкції не відповідають встановленим у договорі термінам оплати, то колегія суддів зазначає таке.
У спірному рішенні відповідач вказав, зокрема, про те, що «відповідно до пункту 2.1 Додатку №1 до Контракту №58665, покупець здійснює 100% оплату згідно цього ж додатку у розмірі 132000,00 євро до 15.03.2025. Разом з тим, декларантом до митного оформлення надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 28.01.2025 №345, від 18.03.2025 №353, від 21.03.2025 №355 на суми 32000,00 євро, 45000,00 євро та 32000,00 євро відповідно. Однак в графі 70 «Призначення платежу» платіжних інструкцій в іноземній валюті від 28.01.2025 №345, від 18.03.2025 №353, від 21.03.2025 №355 реквізити Додаткової угоди відсутні, а сума 109 000,00 євро (32000,00 євро + 45000,00 євро + 32000,00 євро) не кореспондується із сумою до оплати, відповідно до Додатку №1 до Контракту №58665. Також, платіжні інструкції від 18.03.2025 №353 та від 21.03.2025 №355 не відповідають встановленим термінам оплати. На вимогу митного органу декларантом також надано банківські платіжні документи (SWIFT) на суму 109000,00 євро, як підтвердження оплати за комбайн та візок, однак в графі 70 «Призначення платежу» відсутня зазначена інформація. Вищеописане може свідчити про оплату іншої парії товару».
Апеляційний суд критично оцінює до твердження скаржника щодо недоліків змісту граф 70 «Призначення платежу» платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських платіжних документів (SWIFT), наданих декларантом на підтвердження оплати імпортованого товару, позаяк правилами статті 40 Закону України «Про платіжні послуги», форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством (частина перша).
Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції 
Загальні вимоги Національного банку України до порядку виконання платіжних операцій в іноземній валюті або банківських металах за рахунками користувачів платіжних послуг, які відкриті в надавачів платіжних послуг з обслуговування рахунку, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, яка не втратила чинності після введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, вимоги щодо її оформлення установлено Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 25.08.2022 № 189), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 № 910/15601 (далі Положення № 216).
Пунктом 14 розділу ІІ Положення № 216 визначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, призначення платежу (підпункт 10).
Відповідно до пункту 15 розділу ІІ цього Положення, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.
Досліджуючи зміст вказаних вище платіжних документів, апеляційний суд встановив, що у графах № 70 «Призначення платежу» позивач зазначив ідентичну інформацію, а саме «CONTRACT 58665 DD 27.01.2025», що свідчить про проведення відповідних платежів саме на виконання умов Контракту № 58665.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України (далі — МКУ), документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. 
Зазначення у графі 70 «Призначення платежу» вказаних платіжних інструкцій номера та дати основного Зовнішньоекономічного контракту є цілком достатнім для однозначної ідентифікації платежу. Додаткова угода є невід`ємною частиною основного Контракту, а не самостійним правочином. Відтак, перерахування коштів із посиланням на базовий Контракт повністю охоплює виконання зобов`язань і за його невід`ємними частинами (додатковими угодами, специфікаціями).
Відтак, формальні недоліки у платіжних документах, зокрема відсутність посилання на специфікацію або додаткову угоду при наявності посилання на основний контракт, за умови можливості ідентифікувати платіж за сумою та іншими реквізитами, не можуть бути самостійною підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості за ціною договору та її коригування.
Отож висновок відповідача щодо наявності недоліків змісту граф 70 «Призначення платежу» платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських платіжних документів (SWIFT), наданих позивачем на підтвердження факту оплати імпортованого товару, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованим.
Що стосується доводів скаржника про невідповідність загальної суми, сплачених ТОВ «Маріан-Агро» коштів (109000,00 євро) ціні імпортованого товару, визначеній у Додатку №1 до Контракту № 58665 (107000,00 євро), то апеляційний суд зазначає наступне.
Умовами параграфу 3 Контракту № 58665 визначено, зокрема, що ціни, обсяг поставки, загальна вартість та умови платежу з предметів поставки наведені в додатках, що є його невід`ємною частиною і діють протягом усього терміну дії цього договору, якщо сторонами не досягнуто інших домовленостей.
Згідно з пунктом 2 Додатку № 1 до Контракту № 58665, оплата за предмет договору провадиться в євро наступним чином: покупець здійснює 100% оплату згідно з Додатком №1 від 27.01.2025 у розмірі 132000,00 євро до 15.03.2025 переказом на рахунок продавця. Повна оплата або переказ оплати частинами допускаються.
З матеріалів справи убачається, що передоплата товару (вживаного зернозбирального комбайна Claas Lexion 770 TT, 2015 року виробництва) проведена позивачем частинами у три етапи: 1) 28.01.2025 на суму 32000,00 євро; 2) 18.03.2025 на суму 45000,00 євро; 3) 21.03.2025 на суму 32000,00 євро, - що сукупно становить 109000,00 євро та перевищує на 2000,00 євро ціну (вартість) товару, визначену в Додатку №1 до Контракту № 8665 і рахунку-проформі від 27.01.2025 (107000,00 євро).
При цьому судом ураховано, що умовами Додатку № 1 до Контракту № 58665 передбачено можливість здійснення покупцем як 100-відсоткової передоплати за товари, так і внесення оплати частинами, без прив`язки до будь-якого розміру таких частин (пункт 2.1). 
Крім того предметом договірних відносин сторін за контрактом № 58665 є не лише вживаний зернозбиральний комбайн Claas Lexion 770 TT, а й зернова жатка вживана Claas Vario 1230 вартістю 23000,00 євро і транспортний візок вживаний Claas вартістю 2000,00 євро (пункт 1 Додатку №1).
Як наслідок сплата позивачем на користь продавця товару Claas Vertriebsgesellschaft mbH (Німеччина) коштів у розмірі, що перевищує суму інвойсу від 26.03.2025 № 6069010067, не може вважатися обґрунтованою підставою для сумніву відповідача у правильності визначеної декларантом митної вартості товару за основним методом.
У поданому на адресу митниці листі від 31.03.2025 митний брокер ТОВ «Маріан-Агро» пояснив відповідачу, що сплачена сума 109000,00 євро є оплатою не лише за комбайн, а й за транспортний візок до нього, що повністю узгоджується з умовами Контракту № 58665, Додатку №1 до нього і рахунком-проформою від 27.01.2025, однак зазначені пояснення безпідставно не взяті до уваги митним органом.
Колегія суддів зазначає, що умови оплати товару є вільним вибором сторін договору, як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат. Умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені). Ціна договору (вартість товару) визначається за принципом свободи договору, якщо інше не передбачено законом або договором, а відповідач не є тим органом до повноважень якого віднесено контроль за розрахунками сторін. 
Колегія суддів також звертає увагу на постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, від 19 листопада 2024 року у справі № 420/23588/23, в яких Суд наголосив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
Апеляційний суд зазначає, що платіжний документ не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару, оскільки банківське платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із платіжного банківського документа та митною вартістю товару немає.
Враховуючи наведене, твердження митного органу щодо неузгодженості загальної суми коштів, сплачених декларантом за комбайн, із ціною цього товару, визначеною у Додатку №1 до Контракту № 58665, є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Як наслідок приведені відповідачем твердження не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості. 
Стосовно ж доводів скаржника, які стосуються того, що заявка про міжнародне перевезення вантажів від 21.03.2025 № 6 не містить реквізитів договору про міжнародне перевезення, то апеляційним судом установлено, що договір -заявка від 21.03.2025 № 6 містить усі необхідні реквізити, які зумовлюють його дійсність; стосується виключно товару, митне оформлення якого здійснено ТОВ «Маріан-Агро» на підставі МД № 25UA204020007273U9, а саме вживаного зернозбирального комбайна Claas Lexion 770 TT; інформація, відображена за змістом договору-заявки, повністю узгоджується з іншими документами, наданими декларантом з метою митного оформлення імпортованого товару (маршрут, найменування вантажу, його вага, дата завантаження товару, вантажовідправник, адреса розвантаження, номерні знаки перевізних транспортних засобів тощо).
При цьому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що законодавством України, так і міжнародним правом не визначено обов`язкових вимог до оформлення заявок на перевезення вантажу в міжнародному сполученні, зокрема щодо обов`язкового зазначення у заявці посилання на відповідний договір. Відтак приведені скаржником доводи відносно заявки не могли слугувати підставою для коригування митної вартості.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу того, що в копії експортної декларації країни відправлення від 26.03.2025 №25DE736256411819B0 відсутні реквізити договору та інвойсу, відповідно до якого здійснюється поставка, умови INCOTERMS, а також відсутнє числове значення вартості товару, то апеляційний суд зазначає, що експортна декларація країни відправлення не є документом, що підтверджує митну вартість товару.
Стосовно доводів, з приводу того, що умови поставки товарів, що підлягають постачанню розуміються на умовах FCA - 06188 Landsberg (Інкотермс 2000) не кореспондується із інформацією в проформі від 27.01.2025 №1063809589/02 FCA-Landsberg (Інкотермс 2020)», то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу першого параграфу 3 цього Контракту, ціни на машини, обладнання та запасні частини, що підлягають постачанню за цим договором, встановлюються в євро і розуміються на умовах FCA 06188 Landsberg, Німеччина автотранспортом (Інкотермс 2000), включаючи експортне пакування, маркування (…).
При цьому, в абзаці третьому цього ж параграфу сторони Контракту №58665 передбачили, що ціни, обсяг поставки, загальна вартість та умови платежу з предметів поставки наведені в додатках, що є його невід`ємною частиною і діють протягом усього терміну дії цього договору, якщо сторонами не досягнуто інших домовленостей.
У Додатку № 1 до Контракту № 58665 його сторонами визначено особливості купівлі-продажу (поставки), зокрема, вживаного зернозбирального комбайна Claas Lexion 770 TT, та передбачено, що поставка вказаного товару здійснюватиметься на умовах «FCA 06188 Ландсберг, Німеччина», тобто без прив`язки (вказівки) до будь-якої редакції правил Інкотермс.
Водночас, суд враховує, що у день підписання Контракту №58665 та Додатку №1 до нього (27.01.2025) продавцем товару Claas Vertriebsgesellschaft mbH (Німеччина) видано на користь покупця ТОВ «Маріан-Агро» (Україна) також і рахунок-проформу (Proforma Invoice) від 27.01.2025 № 1063809589/02, якою визначено, зокрема, умови поставки товару «FCA / Ландсберг, Німеччина згідно з Інкотермс 2020».
Аналізуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що закріплені у параграфі 3 Контракту № 58665 положення щодо умов поставки товарів, передбачених параграфом 1 цього договору, є загальними та застосовуються сторонами даної угоди в разі, якщо у додатках до Контракту №58665 та виданих на їх підставі документах не буде визначено іншого (якщо сторонами не досягнуто інших домовленостей).
Тому, на переконання суду, зазначення у рахунку-проформі від 27.01.2025 №1063809589/02 інформації про поставку товарів на умовах «FCA / Ландсберг, Німеччина згідно з Інкотермс 2020» безпосередньо свідчить про досягнення сторонами Контракту № 58665 відповідної домовленості про часткову зміну умов поставки товарів, перелік яких міститься у Додатку №1 до нього.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що сумніви митного органу, щодо митної вартості товару, яка визначена у митній декларації № 25UA204020007273U9 від 31.03.2025 року є необґрунтованими, а тому відповідач не мав права на коригування митної вартості товарів, які імпортував позивач.
Окрім вказаного апеляційним судом ураховано що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за другорядним методом, а зокрема за основу взято, як джерело інформації цінову інформацію з митної декларації наявної у митного органу.
Згідно частини 3-7 ст. 60 МК України при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а зокрема для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Відповідно до Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, (затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р.за № 883/21195) посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постановах від 27.07.2018 року по справі № 809/1174/17, від 08.02.2019 року у справі №825/648/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Натомість в порушення приведених приписів митного законодавства, відповідач не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов їх поставки, комерційних умов такої поставку, тощо, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари та інші характеристики, що в своїй сукупності могли впливати на митну вартість ввезених в Україну партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.
Подаючи апеляційну скаргу відповідач не довів та не спростував належними доказами обставин з приводу того, що в ході визначення митної вартості за другорядним методом ним було здійснено належні коригування з урахуванням виробника, умов їх поставки, комерційних умов такої поставки, року випуску товарів, технічних характеристик, комплектації, стану та зносу товару, тощо.
Окрім того, відповідач не довів обставин з приводу відсутності у базі даних відомостей щодо інших поставок подібних (аналогічних) товарів на митну територію України за ціною, що є менша ніж та яку обрав відповідач.
Відповідач маючи доступ до цінової бази усіх ввезених на митну територію України товарів, міг відібрати за критерієм «код УКТЗЕД» всі митні оформлення за першим методом за певний період та проілюструвати діапазон оформленої митної вартості (від мінімальної до максимальної) ідентичних чи подібних товарів, вказавши обсяг поставок, країну походження тощо.
Натомість, відповідач обмежився лише зазначенням номеру та дати ВМД, які була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, без будь-якого обґрунтування її вибору із сотень інших митних оформлень, без будь-якого пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов його поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару.
В ході подання та розгляду апеляційної скарги позивач вказані недоліки не усунув та не довів належними доказами, що обрана ним вартість згідно була найменшою вартістю і вартість такого товару співпадала з основними характеристиками товару та умовами його постачання.
Підсумовуючи викладене у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Як наслідок колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі № 460/17891/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	С. П. Нос