ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року	Справа №160/4840/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2026 ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області (далі – відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 203040017774 від 04.12.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку та переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивачки в органах державної податкової служби та здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.11.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 29.09.2019 вона перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 27.11.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про переведення/перерахунок її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №047150007560 від 04.12.2025 у задоволенні заяви позивача відмовлено з мотивів відсутності необхідного стажу державної служби, оскільки періоди її роботи в органах державної податкової служби не були зараховані до стажу державної служби через присвоєння спеціальних звань. Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
09.03.2026 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 25.03.2026 відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
24.03.2026 до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування, посилався на те, що за результатами розгляду заяви позивача, доданих до неї документів та наявних відомостей, органом Пенсійного фонду встановлено, що посади, які обіймала позивач, не належать до посад віднесених до категорій посад державної служби визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ. Також, представник відповідача зазначив, що згідно статті 343.1 Податкового кодексу України, а також з урахуванням статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ від 04.12.1990, якщо посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, то ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України 3723-ХІІ та у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до п.1 статті 343 Податкового кодексу надбавка за ранг державного службовця не виплачується. Підпунктом 17 пункту 3 статті 3 Закону 889 визначено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання. Отже, відповідач вважав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію, представник також заперечував, вважаючи, що суд не вправі підміняти собою орган ПФУ, а тому обрана позивачем форма захисту порушеного права є втручанням у дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
22.09.2025 наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №708-0 припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях будівництва добувної промисловості і розроблення кар`єрів та класах ремонту i технічного обслуговування машин, устаткування, виробів, харчової промисловості управління оподаткування юридичних осiб за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до пункту 7 частини першої статті 83, частини третьої статті 86 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про Державну службу».
27.11.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про переведення/перерахунок її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, з урахуванням наявного стажу державної служби.
Заява була розглянута за принципом територіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке своїм рішенням №047150007560 від 04.12.2025 відмовило у задоволенні заяви позивача, з мотивів відсутності необхідного стажу державної служби, оскільки періоди її роботи в органах державної податкової служби не були зараховані до стажу державної служби через присвоєння спеціальних звань.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, встановлено, що загальний страховий стаж заявниці становить 45 років 07 місяців 26 днів, а стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723, станом на 01.05.2016 складає 0 років 06 місяців 28 днів (зарахований період роботи на посаді державного податкового інспектора в ДПI у Дзержинському районі м . Кривого Рогу).
Також, в рішенні зазначено, що відповідно до запису 9 трудової книжки НОМЕР_1 позивачу з 08.02.1995 було присвоєно спеціальне звання Інспектор податкової служби 3 рангу.
Періоди роботи з 09.02.1995 по 13.02.1998 у ДПІ у Дзержинському районі м. Кривого Рогу, з 14.02.1998 по 01.05.2016 у Державній податковій адміністрації у Дзержинському районі м. Кривого Рогу не можуть бути враховані до стажу державної служби зважаючи на те, що відповідно до статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» присвоювалися спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання відповідно до ст. 573 надбавка за ранг державного службовця не виплачується i відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723. Статтею 573 Митного кодексу України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності рішення про відмову у здійсненні переведення позивача на пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 року №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012). За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011. Держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.
01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Позивач згідно записів трудових книжок серії НОМЕР_1 та вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 у період з 09.02.1995 по 13.02.1998 працювала Державні податковій інспекції по Дзержинському районі м. Кривого Рогу на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту фізичних осіб, а з 14.02.1998 по 01.05.2016 в ДПІ у Дзержинському районі м. Кривого Рога на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу прямих податків та відрахувань до державних цільових фондів.
11.07.1994 позивачем прийнята присяга державного службовця України, по результатам атестації 09.02.1995 присвоєно їй було спеціальне звання – інспектор податкової служби ІІІ рангу, 01.02.2001 присвоєно спеціальне звання -інспектор податкової служби ІІ рангу, 01.07.2003 призначена на посаду старшого держподаткового ревізора – інспектора відділу прямих податків управління оподаткування юридичних осіб, 15.09.2003 переведена на посаду заступника начальника відділу прямих податків управління оподаткування юридичних осіб, 08.06.2004 переведена на посаду державного податкового інспектора відділу прямих податків управління оподаткування юридичних осіб, 15.10.2005 переведена на посаду головного державного податкового ревізора – інспектора відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов`язкових платежів), 07.11.2005 присвоєно спеціальне звання – інспектор податкової служби 1 рангу, 15.03.2012 прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб, на період відпустки по догляду за дитино. До досягнення нею трьох років, 25.06.2012 переведена по посаду державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб, 02.01.2014 присвоєно спеціальне звання – інспектор податкової та митної справи І рангу, 10.05.2014 переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток управління оподаткування та контролю об`єктів і операцій на період до фактичного виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника, 19.02.2016 у зв`язку зі змінами в організації структури та штатному розписі переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника .
Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04.12.2025 № 047150007560 про відмову у перерахунку пенсії – переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про Державну службу», періоди роботи позивача з 09.02.1995 по 13.02.1998 у ДПІ у Дзержинському районі м. Кривого Рогу та з 14.02.1998 по 01.05.2016 в ДПА у Дзержинському районі м. Кривого Рога не зарахував до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця.
У спірному рішенні зазначено, що відповідно до статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» присвоювалися спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання відповідно до ст. 573 надбавка за ранг державного службовця не виплачується i відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723. Статтею 573 Митного кодексу України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачене.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (надалі, також - Порядок № 283), та додатку до нього (були чинними до 01 травня 2016 року).
Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення стажу державної служби» від 03 травня 1994 року № 283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Пунктом 1 Порядку № 283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, в редакції Закону № 404-VII від 04.07.2013, визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Крім того, спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб податкових органів в Україні, є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі, також - ПК України).
Відповідно до пункту 341.1 статті 341 ПК України служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями (пункт 342.4 статті 342 ПК України).
Пунктом 344.1 статті 344 ПК України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Отже, період роботи (служби) позивача в податкових (контролюючих) органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 10.07.2018 по справі № 591/6970/16-а.
Як зазначено вище, відповідно до записі трудової книжки позивача в період з 09.02.1995 по 13.02.1998 та з 14.02.1998 по 01.05.2016 вона займала різні посади в системі органів державної податкової служби, що в сукупності з розрахованим відповідачем стажем державної служби 0 років 06 місяців 28 днів становить більше 20 років.
Отже, враховуючи вищевикладене, спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби позивача.
Доводи відповідача, що займані посади у вказаний період роботи в органах податкової служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених Законом України «Про державну службу», з огляду на присвоєння позивачу як посадовій особі контролюючого органу спеціальних звань, є безпідставними.
Таким чином, у позивача наявні всі необхідні умови, визначені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для призначення йому пенсії за віком на умовах статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Таким чином, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.12.2025 № 047150007560 про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ прийнято не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, обраний позивачем спосіб захисту в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.11.2025. не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки такі повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 203040017774 від 04.12.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку та переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивачки в органах державної податкової служби та здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.11.2025.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1331,20грн., що документально підтверджується квитанцією № 7561-5249-0485-2590 від 27.02.2026.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1331,20грн. з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ЄДРПОУ 13322403) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 203040017774 від 04.12.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку та переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивачки в органах державної податкової служби та здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.11.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ЄДРПОУ 13322403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331,20грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець