КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 369/18722/24 Головуючий у суді І інстанції: Янченко А.В.
провадження №22-ц/824/8835/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гнидки Мирослава Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, Орган опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - органів опіки та піклування, щодо вирішення спору, який виник з сімейних правовідносин та стосується реалізації батьківських прав і визначення правового режиму проживання/виховання малолітньої дитини.
Позивач ОСОБА_1 просив суд першої інстанції:
-визначити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 повідомляти про місце перебування дитини, надавати інформацію щодо стану її здоров`я та інші відомості, які позивач вважає необхідними для реалізації батьківських прав;
-зобов`язати не чинити перешкод у реалізації ним батьківських прав, у тому числі в частині організації побачень та спілкуванні з дитиною.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачка, на його думку, перешкоджає його спілкуванню з дитиною, не забезпечує належного інформування про дитину, ігнорує дзвінки та повідомлення, а також обмежує доступ до відомостей щодо місця перебування та стану здоров`я малолітнього.
У лютому 2025 року відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , у якому просила:
-визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 ;
-стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Зустрічний позов мотивовано тим, що саме мати є особою, яка фактично здійснює щоденний безперервний догляд за малолітньою дитиною, забезпечує її базові потреби, режим дня, харчування, належні побутові умови, медичний супровід та створює для дитини стабільне і безпечне середовище проживання, тоді як батько проживає окремо і не забезпечує щоденної участі у повсякденному житті дитини. Вимоги зустрічного позову заявлені з урахуванням принципу найкращих інтересів дитини та необхідності юридичної визначеності щодо місця проживання малолітнього.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2026 року заяву позивача ОСОБА_1 про залишення первісного позову без розгляду задоволено.
Первісний позов ОСОБА_1 про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною залишено без розгляду.
Зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено повністю.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. судового збору за подання зустрічної позовної заяви.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог зустрічного позову, адвокат Гнидка М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що на переконаня ОСОБА_1 зустрічна позовна заява ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ставить за мету, по-перше, виправдати викрадення дитини і, по-друге, максимально ускладнити спілкування ОСОБА_1 з дитиною через: велику відстань між місцем проживанням Скаржника і с. Криве Озеро; залучення ОСОБА_2 своїх батьків до створення різноманітних перешкод ОСОБА_1 для спілкуванню з дитиною.
Через ускладнення спілкування ОСОБА_1 зі своєю дитиною, ОСОБА_2 намагається досягти відчуження між батьком та дитиною і таким чином покарати його за відмову виконувати її забаганки. На переконання ОСОБА_1 , вся поведінка ОСОБА_2 після викрадення дитини підтверджує її наміри.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що до початку судового засідання, призначеного судом на 19 січня 2026 року (день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення), адвокат Гнидка М.В. 18.01.2026 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з несприятливими погодними умовами та тривалою відсутністю електроенергії.
Однак, в оскаржуваному рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області не було зазначено причин неявки відповідача та його представника. Більше того таке клопотання не розглядалося у судовому засіданні, яке проводилося 19.01.2026 року, що підтверджується відсутністю будь-яких відомостей про таке клопотання в оскаржуваному рішенні.
Крім того, 19 січня 2026 року через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом (відповідача за первісним) - адвокат Ламза Дмитро Володимирович, який, реалізуючи права сторони захисту та керуючись положеннями Цивільного процесуального кодексу України, подав низку процесуальних документів, зокрема письмові пояснення, клопотання та заяви, спрямовані на всебічний, повний і об`єктивний розгляд справи.
Водночас, незважаючи на те, що ні ОСОБА_1 , ні його представник Гнидка М.В. не з`явилися в судове засідання, заздалегідь повідомивши суд про причини неявки, сторони були позбавлені можливості ознайомитися з матеріалами справи, поданими адвокатом Ламзою Д.В., що порушило процесуальні права апелянта, як учасника судового процесу, зокрема право на надання пояснень, заперечень та подання власних доказів.
Також вважає, що за надзвичайно короткий проміжок часу - з урахуванням того, що процесуальні документи були подані 19 січня 2026 року, а вже о 12 год. 15 хв. цього ж дня відбулося судове засідання, за результатами якого ухвалено рішення про задоволення зустрічного позову, - суд об`єктивно не мав можливості повно та всебічно дослідити подані докази та надати їм належну правову оцінку.
24 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Ламзи Д.В., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві представник ОСОБА_2 зокрема зазначав про те, що апеляційна скарга містить розлогий виклад особистої інтерпретації апелянтом сімейного конфлікту, оцінок поведінки сторін, власних пояснень щодо окремих життєвих епізодів. Однак апеляційний перегляд не є повторний «новим позовом» чи можливістю підмінити належні докази суб`єктивним описом подій. Загалом представни ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, такою, що не спростовує законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, а тому ткою, що не підлягає задоволенню.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи без розгляду первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позов ОСОБА_1 не підлягає вирішенню по суті, оскільки позивач реалізував своє процесуальне право та до ухвалення рішення подав заяву про залишення позову без розгляду.
Рішення в цій частині сторонами не оспорюється, тому апеляційним судом рішення в цій частині не переглядається.
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував малолітній вік дитини, що зумовлює особливу потребу у стабільності, безперервності догляду та передбачуваності життєвого середовища, а також об`єктивну прив`язаність до особи, яка фактично здійснює щоденний догляд. Крім того суд першої інстанції прийняв до уваги висновок Кривоозерської селищної ради, затвердженого рішенням № 301 від 16.07.2025 року, відповдіно до якого вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , біля матеріл ОСОБА_2 .
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.ч 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали близькі стосунки та проживали разом без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 25.10.2024 року.
Відповідно до довідки Кривоозерської селищної ради Кривоозерського Старостинського округу від 18.12.2024 року № 17-07/17-1605, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , біля її батьків, з 05 липня 2024 року по теперішній час (а.с. 117 том 1).
Зі змісту довідки Кривоозерської селищної ради Кривоозерського Старостинського округу від 21.02.2025 року № 17-07/17-523, вбачається, що малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на утриманні ОСОБА_2 (а.с. 118 том 1).
Відповідно до виданої Кривоозерською селищною радою характеристики відносно ОСОБА_2 , зазначено, що остання проживає без реєстрації на території АДРЕСА_1 разом з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За місцем проживання характеризується з позитивної сторони. По харктеру ОСОБА_2 трудолюбива, добросовісна, чесна, привітна, відповідальна, поміркована, доброзичлива, урівноважена, ввічлива. ОСОБА_2 турботлива мати, виховує малолітнього сина - ОСОБА_3 . В побуті, сім`ї та суспільстві веде себе пристойно, проявляє повагу до односельчан, конфліктів з сусідами не було, від сусідів та односельчан скарг на її поведінку не надходило (а.с. 21 том 2).
Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради Миколаївської області на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2025 року та від 15.04.2025 року надіслала до суду першої інстанції рішення виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради від 16.07.2025 року № 301 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дити - ОСОБА_3 » та рішення виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради від 16.07.2025 року № 302 «Про затвердження висновку про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею».
Зі змісту висновку Кривоозерської селищної ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 03.03.2025 року працівниками служби у справах дітей Кривоозерської селищної ради, проведено обстеження умов проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку чисто, прибрано, охайно, кімнати мебльовані, створені належні умови проживання. Громадянка проживає зі своїми батьками, які допомагають їй у вихованні дитини. У наявності значний запас продуктів харчування. Згідно акту оцінки потреб ОСОБА_2 складеного фахівцем із соціальної роботи центру надання соціальних послуг Кривоозерської селищної ради, встановлено, що виховний потенціал на належному рівні, жінка в змозі самостійно утримавати та виховувати дитину. 
Також з висновку вбачається, що на засіданні ОСОБА_2 повідомила присутнім, що її син проживає разом з нею, колишній співмешканець, батько дитини, не дає їй спокою, що вони, які і раніше не можуть знайти спільну мову, навіть заради благополуччя дитини, батько дитини псотійно в присутності сина голосно емоційно висловлює свої невдоволення та не дає їй повноцінно жити нормальним життям. Для ОСОБА_2 визначення місця проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею - найкращий та розсудливий варіант.
Враховуючи вище викладене, Кривоозерська селищна рада, як орган опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матер`ю ОСОБА_2 (а.с. 190 том 1).
Відповідно до висновку Кривоозерської селищної ради, як органу опіки та піклування, про визначення способу участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з нею, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином: кожного дня по 2 год., з 16:00 год. до 18:00 год., за територіальним місцем проживання (перебування) дитини, у громадських місцях, у присутності матері- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з обов`язковим дотриманням режиму харчування, розвитку, відпочинку та врахуванням стану здоров`я дитини. Зобов`язано ОСОБА_1 при спілкуванні з дитиною, під час зустрічей, створювати сприятливий психологічний клімат та максимально дотримуватись правил безпеки. Рекомендовано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 (а.с. 192-193 том 1).
З урахуванням викладеного, врахувавши інтереси малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів малолітньої дитини 12.09.2023 року народження) саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 ..
Переглядаючи справу судом апеляційної інстанції встановлено обставин, які дають підстави дійти висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповідає інтересам дитини, буде мати позитивний вплив на дитину, у звичному для нього середовищі. Малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір`ю, враховуючи її малолітній вік, у сукупності зі створенням нею необхідних умов для розвитку дитини та віку дитини визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини. Заперечуючи проти зустрічного позову, будь-яких доказів, достатніх для висновку про нездатність матері забезпечити дитині достойні умови для проживання та виховання, ОСОБА_1 не надав. Таких доказів не надано відповідачем і під час перегляду справи апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги здебільшого зводяться до викладу відповідачем ОСОБА_1 особистих відносин з ОСОБА_2 та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо вирішення спору між сторонами щодо визначення місця проижвання малолітньої дитини.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що проживання дитини з матір`ю, не позбавляє ОСОБА_1 , як батька дитини, батьківських прав та не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Батько, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті дитини, має право брати участь у її вихованні незалежно від того з ким із батьків дитина буде проживати.
Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права судом, не є такими, які є обов`язковими для скасування рішення. Крім того, свої процесуальні права ОСОБА_1 міг реалізовувати в суді апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст.ст.141, 150, 161 СК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гнидки Мирослава Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «30» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко