ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	 	Справа № 909/33/26	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я., Прядко О.В. розглянувши матеріали
за апеляційною скаргою:	Акціонерного товариства "Укрнафта",	
на рішення:	Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 (суддя Максимів Т.В., повний текст рішення складено 26.03.2026),	
у справі:	№ 909/33/26,	
за позовом:	Акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ,	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмаш", м. Калуш,	
про:	стягнення 129 978, 60 грн	
встановив:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмаш" про стягнення штрафу у розмірі 129 978, 60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів від 25.04.2025 № 13/2024-МРТ/25 в частині своєчасної поставки товару, у зв`язку із чим позивачем відповідно до п. 7.1. договору нараховано штраф на загальну суму 129 978, 60 грн.
За результатами розгляду справи № 909/33/26, Господарський суд Івано-Франківської області 18.03.2026 ухвалив рішення, яким позовні вимоги задоволив частково, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмаш» на користь позивача 38 993, 58 грн, оскільки дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення загального розміру штрафу на 70 %. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає помилковими висновки місцевого суду про наявність підстав для зменшення розміру неустойки.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 у справі № 909/33/26 в частині зменшення розміру штрафу на 70 % прийнято без встановлення та доведення виняткових обставин, без належної оцінки доказів. Позивач зазначає, що відповідач допустив прострочення поставки товару, що підтверджується належними доказами, у зв`язку з цим, штраф у розмірі 129 978, 60 грн нарахований відповідно до умов договору та є законним і обґрунтованим.
Апелянт вважає, що суд безпідставно зменшив розмір штрафу на 70 %, попри встановлення факту порушення умов договору та правильності розрахунку. Таке рішення суперечить нормам матеріального права, оскільки не було доведено наявності виключних обставин, які б обґрунтовували необхідність зменшення неустойки.
З огляду на вказані обставини, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, не заперечуючи факту прострочення виконання договірних зобов`язань зазначає, що згідно з приписами законодавства України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем не було вказано про збитки, які були б спричинені невчасною поставкою.
Відповідач вказує, що відповідно до чинного законодавства, суд має право зменшувати розмір неустойки за наявності істотних обставин. Таке зменшення є проявом судового розсуду, який реалізується з врахуванням принципів справедливості, добросовісності та пропорційності. Суд першої інстанції діяв у межах наданих повноважень, оцінив усі докази у сукупності та обґрунтовано зменшив штраф. Заявлений позивачем до стягнення розмір штрафу повинен відповідати функції неустойки, як засобу стимулювання виконання зобов`язання, а не джерела додаткового прибутку для кредитора.
За таких обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду – залишити без змін.
Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026, справу № 909/33/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я., Прядко О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 у справі № 909/33/26, витребувано в Господарського суду Івано-Франківської області матеріали справи № 909/33/26, вирішено здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику представників сторін в судове засідання. 
27.04.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.
28.04.2026 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями 6 та 627 ЦК України визначено що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).
Як встановлено місцевим господарським судом, 25.04.2025 Акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмаш" (далі - постачальник) уклали договір про закупівлю № 13/2024-МТР/25 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки частини підіймально - транспортувального обладнання, ДК 021:2015 42410000-3 підіймально - транспортувальне обладнання (далі - товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору. 
Пунктом 3.2 договору встановлено, що загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 2 994 000, 00 грн, у тому числі ПДВ (20 %) - 499 000, 00 грн.
Пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунок за кожну окрему партію товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідної(-их) видаткової(-их) накладної(-их) та акту(-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) по кожній партії товару.
Умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс-2020", місце, умови та строки поставки визначаються в специфікації до даного договору (п. 5.1 договору).
Відповідно до пункту п.5.4 договору, датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної(-их) видаткової(-их) накладної(-их) та акту(-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю після зняття усіх зауважень). 
Згідно з п. 6 додатку № 1 до договору, сторони погодили строк поставки товару – протягом 120 календарних днів з моменту підписання договору. 
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено місцевим судом та не заперечується сторонами, кінцевий термін поставки був визначений у додатку № 1 до договору - до 23.08.2025, однак, порушуючи взяті на себе зобов`язання, відповідач поставив частину товару із прострочення, а саме: за видатковою накладною від 20.08.2025 № 023 товар отримано 03.09.2025; видатковою накладною від 20.08.2025 № 024 товар отримано 04.09.2025; видатковою накладною від 20.08.2025 № 025 товар отримано 28.08.2025; видатковою накладною від 16.09.2025 № 026 товар отримано 23.09.2025 – порушення строків поставки складає до 30 днів.
Водночас, за видатковою накладною від 07.10.2025 № 029 та видатковою накладною від 24.10.2025 № 032 – порушення строків поставки складає більше 30 днів.
Також, на момент звернення із позовною заявою суду відповідачем не поставлено частину товару (крани чотирьохклапанні 4008-71-22010 у кількості 10 шт) на загальну суму 319 200, 00 грн.
Таким чином, враховуючи те, що товар було поставлено з порушенням встановленого строку, то відповідно до п. 7.1 договору, позивач нарахував відповідачу штраф у загальному розмірі 129 978, 60 грн.
За умовами статей 610, 611, 612 ЦК України, невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України). Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 7.1. договору сторони погодили, що при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5 % вартості несвоєчасно поставленого товару за прострочення до 30 днів та 10 % вартості несвоєчасно поставленого товару – за прострочення 30 днів і більше. У випадку непоставки товару постачальник сплачує покупцю 10 % вартості непоставленого товару
Місцевий господарський суд встановив, що зважаючи на факт прострочення відповідачем поставки товару та обумовлені сторонами в договорі наслідки такого прострочення, позивач правомірно нарахував відповідачу 129 978, 60 грн штрафу.
Враховуючи вищезазначені норми та встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунки штрафу зроблено правильно. 

Щодо висновку місцевого господарського суду про необхідність зменшення розміру неустойки колегія суддів зазначає наступне
Згідно з частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
За положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року у cправі № 920/437/22 зазначив про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.
Загальними засадами цивільного законодавства, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013).
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом, так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер. 
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим, сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора – ст. 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку, встановленому законом.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.
У даному випадку, вирішуючи питання зменшення неустойки, суд першої інстанції врахував, що відповідач хоч і з порушенням строків, однак виконав більшу частину зобов`язання за договором, при цьому, порушення строків поставки товару відповідачем у вказаній справі не призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача, погіршення його фінансового стану чи ускладнення в його господарській діяльності, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність зменшення розміру штрафу на 70 %.
Верховний Суд у постанові від 17.03.2026 у справі № 921/187/25, зазначає, що в разі, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. При цьому колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20)).
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дотримав приписів законодавства при вирішенні питання наявності підстав для зменшення розміру неустойки, а тому відхиляє доводи апелянта щодо неправильного застосування судом цих норм.
Колегія суддів звертає увагу, що ч. 3 ст. 551 ЦК України прямо передбачає, що суд може зменшити розмір неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків. Таким чином, відсутність або незначність збитків є саме тією обставиною, яку законодавець вказав як підставу для зменшення розміру неустойки. 
Отже, суд першої інстанції правомірно врахував відсутність заявлених збитків як одну із підстав для зменшення розміру пені.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що станом на момент розгляду справи в апеляційному господарському суді зобов`язання за контрактом виконано відповідачем у повному обсязі, що свідчить про відсутність наміру ухилитися від виконання договірних зобов`язань та підтверджує добросовісність відповідача. Також колегією суддів взято до уваги інформацію про фактичну чисельність працівників товариства, яка зменшилась у 2025 році на 60 %, що негативно вплинуло на відповідача як виробника продукції, вказане підтверджується довідкою від 19.02.2026 № 42/02 про наявність персоналу товариства долученою до матеріалів справи.
За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на те, що скаржник в апеляційній скарзі не навів інших доводів, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника про необхідність скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.
Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 у справі № 909/33/26 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Судові витрати.
З огляду на те, що апеляційний господарський суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 у справі № 909/33/26 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Прядко О.В.