УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №201/15671/25
провадження № 61-4805ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Янчука Максима Олександровича, на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року повернуто заявникові.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановлена судом першої інстанції ухвала про відмову у зупиненні провадження у справі не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, тому апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
10 квітня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Янчук М. О., подав касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року скасувати, прийняти нову постанову про зупинення провадження у справі.
Щодо оскарження ухвали Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи вищенаведене, ухвала Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року не підлягає касаційному оскарженню згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки не була предметом апеляційного перегляду по суті, на предмет законності та обґрунтованості ним не перевірялася.
За таких обставин у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Янчука М. О., у частині оскарження ухвали Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року необхідно відмовити.
Щодо оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Янчука М. О., на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року мотивована порушенням апеляційним судом норм процесуального права, а саме: пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Незважаючи на відсутність прямої вказівки у статті 353 ЦПК України, питання допустимості апеляційного оскарження ухвали про відмову у зупиненні провадження не може вирішуватися виключно формально, без урахування змісту такої ухвали та її впливу на реалізацію процесуальних прав сторони. Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, виходив із того, що ухвала суду першої інстанції про відмову у зупиненні провадження у справі не входить до вичерпного переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Посилаючись на пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість прийняття апеляційної скарги до розгляду та повернув її скаржнику. Разом із тим, на думку заявника, такий висновок суду апеляційної інстанції є передчасним, формальним та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права без урахування їх системного тлумачення, мети та завдань цивільного судочинства. Оскаржувана ухвала безпосередньо впливає на можливість відповідача реалізувати свої процесуальні права, оскільки відповідач проходить військову службу у складі Державної прикордонної служби України в умовах воєнного стану.
Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Янчука М. О., колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.
Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України), зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
У пункті 14 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.
Ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не зазначені у переліку ухвал, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені окремо від рішення.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Визначення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду по суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не згаданих у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентовано процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, яка за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги на те, що, висновок суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги є передчасним, формальним та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права без урахування їх системного тлумачення, мети та завдань цивільного судочинства, є безпідставними.
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для оскарження ухвал, які не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв'язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження таких ухвал підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див.: постанова Верховного Суду в складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 2 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17).
По суті доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Янчука Максима Олександровича, на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 10 березня 2026 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник