ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 903/229/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» - Кушнірука А.В.,

Цуманської селищної ради Волинської області - не з`явився, 

ОСОБА_1 - Наумовича Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Цуманської селищної ради Волинської області, до якої приєдналася ОСОБА_1 ,

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 (у складі колегії суддів: Мельник О.В. (головуючий), Олексюк Г.Є., Петухов М.Г.)

у справі № 903/229/24

за позовом Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань»
до Цуманської селищної ради Волинської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року Дочірнє підприємство «Рибгосп «Цумань» (далі - ДП «Рибгосп «Цумань») звернулося до суду з позовом до Цуманської селищної ради Волинської області (далі - Цуманська селищна рада), у якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 про припинення права постійного користування землею ДП «Рибгосп «Цумань» згідно з Державним актом щодо земельної ділянки площею 1,6247 га, кадастровий номер 0721855700:01:001:2037.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюване рішення ради суперечить законодавству та порушує права позивача щодо зазначеної земельної ділянки, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для припинення права позивача щодо користування спірною земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.04.2024 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 рішення Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 про припинення права постійного користування землею ДП «Рибгосп «Цумань» згідно з Державним актом щодо земельної ділянки площею 1,6247 га, кадастровий номер 0721855700:01:001:2037. Стягнуто з Цуманської селищної ради на користь ДП «Рибгосп «Цумань» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 422,40 грн та апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн.
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у березні 2026 року Цуманська селищна рада подала касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції касаційної скарги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026, а рішення Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 залишити в силі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.04.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 903/229/24 за касаційною скаргою Цуманської селищної ради з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.05.2026.
17.04.2026 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала до Суду заяву про приєднання до касаційної скарги Цуманської селищної ради на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 903/229/24.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2026 заяву ОСОБА_1 про приєднання до касаційної скарги Цуманської селищної ради задоволено. Прийнято заяву ОСОБА_1 про приєднання до касаційної скарги Цуманської селищної ради на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 903/229/24.
ДП «Рибгосп «Цумань» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Також позивач навів орієнтовний розмір витрат на надання професійної правничої допомоги в суді касаційної інстанції, який становить 25 000,00 грн. Докази понесення цих судових витрат будуть надані суду за результатами розгляду касаційної скарги у визначені ГПК строки.
29.04.2026 Цуманська селищна рада через систему «Електронний суд» подала до Суду заяву, у якій просить перенести розгляд справи на інші дату/час у зв`язку із неможливістю її представника прибути в судове засідання з поважних причин. У разі незадоволення клопотання та розгляду справи за відсутності представника селищної ради остання повідомила, що касаційну скаргу підтримує у повному обсязі.
Цуманська селищна рада в судове засідання свого представника не направила.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.
Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання. 
Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, не зазначення та не подання Цуманською селищною радою доказів поважних причин, за яких її представник не може бути присутнім у судовому засіданні 06.05.2026, підтримання Цуманською селищною радою касаційної скарги, про що свідчить її заява від 29.04.2026, відсутність заяв відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника Цуманської селищної ради.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ДП «Рибгосп «Цумань» та ОСОБА_1., дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що ДП «Рибгосп «Цумань» є спеціалізованим підприємством рибного господарства з прісноводного розведення риби та є правонаступником Дочірнього підприємства «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп». 
У господарському користуванні ДП «Рибгосп «Цумань» перебуває ряд земельних ділянок для ведення рибного господарства (стави).
У 2001 році Рада народних депутатів Ківерцівського району Волинської області видала ДП «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» два державні акти на право постійного користування земельними ділянками на території Ківерцівського району для ведення рибного господарства, а саме:
- державний акт на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001, згідно з яким ДП «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 49,88 га, яка знаходиться на території Цуманської селищної ради;
- державний акт на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 000703 від 27.12.2001 щодо земельної ділянки площею 173,77 га, яка знаходиться на території Дубищенської сільської ради.
У межах земельних ділянок, на які ДП «Рибгосп «Цумань» видано державні акти на право постійного користування земельними ділянками, у 2017 році було утворено три земельні ділянки, для подальшої передачі їх в оренду, а саме: - площею 0,9669 га кадастровий номер 0721855700:01:001:2038; - площею 0,7227 га кадастровий номер 0721855700:01:001:2039; - площею 1,6247 га кадастровий номер 0721855700:01:001:2037. 
20.06.2017 рішенням Цуманської селищної ради № 15/8 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Цумань-Риба» для введення рибного господарства, згідно з яким ТОВ «Цумань-Риба» передано в оренду на 49 років зазначені вище земельні ділянки, які знаходяться на території Цуманської ОТГ Ківерцівського району.
20.07.2017 між Цуманською селищною радою (орендодавець) та ТОВ «Цумань-Риба» (орендар) укладено відповідні договори оренди землі.
Листами ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 04.06.2019 року та від 30.04.2021 підтверджено факт розміщення трьох ділянок в межах чинних державних актів на право постійного користування ДП «Рибгосп «Цумань» та перебування у останнього на праві постійного користування, а саме: площею 0,9669 га, кадастровий номер 0721855700:01:001:2038; площею 0,7227 га, кадастровий номер 0721855700:01:001:2039; площею 1,6247 га, кадастровий номер 0721855700:01:001:2037, які знаходяться на території Цуманської ОТГ.
Постановою Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 903/822/21 за позовом ДП «Рибгосп «Цумань» до Цуманської селищної ради, ТОВ «Цумань-Риба» про визнання протиправним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсними договорів оренди землі, залишено в силі рішення Господарського суду Волинської області від 02.05.2023 у частині визнання недійсними договорів оренди зазначених земельних ділянок, укладених між відповідачами.
16.05.2017 громадянка ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - рибацький будинок на зимувалах загальною площею 24,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому судами попередніх інстанцій не встановлено обставин набуття громадянкою ОСОБА_1 зазначеного нерухомого майна від ДП «Рибгосп «Цумань».
У подальшому Цуманська селищна рада прийняла рішення від 19.02.2024 № 33/74, за яким:
- припинено право постійного користування ДП «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» за державним актом на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 001576 на земельну ділянку площею 1,6248 га з кадастровим номером 0721855700:01:001:2037;
- виконавчому комітету Цуманської селищної ради вчинити необхідні дії щодо припинення права постійного користування відповідно до державного акта на право постійного користування землею серія І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001, виданого ДП «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» (загальна площа земель згідно з державним актом 49,88 га), які розташовані на території Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області, а саме: провести державну реєстрацію припинення права постійного користування земельною ділянкою у встановленому законодавством порядку, внести відповідні дані до земельно-кадастрової документації по зазначених земельних ділянках.
Зазначене рішення прийнято Цуманською селищною радою на підставі пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», заяви громадянки ОСОБА_1 , враховуючи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2017 (рибацький будинок), який розташований по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1,6248 га (входить до загальної площі земель, які були надані в постійне користування відповідно до державного акта серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001), на підставі пункту «в» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК), яким передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
ДП «Рибгосп «Цумань» звернулося до суду з позовом до Цуманської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.02.2024 № 33/74, посилаючись на те, що таке рішення прийнято з порушенням вимог законодавства та прав позивача.
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив та мотивував таке рішення тим, що за встановлених обставин придбання громадянкою ОСОБА_1 об`єкта нерухомості, який розташований по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1,6248 га з кадастровим номером 0721855700:01:001:2037, така особа має право на користування зазначеною земельною ділянкою, тому Цуманська селищна рада в межах своїх повноважень, передбачених пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийняла законне рішення про припинення права позивача щодо користування зазначеною земельною ділянкою, що відповідає положенням статей 120, 125, 141 ЗК.
Суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив з тих підстав, що рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74, яким було припинено право постійного користування ДП «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп» на земельну ділянку площею 1,6248 га з кадастровим номером 0721855700:01:001:2037, порушує права позивача на зазначену земельну ділянку, що свідчить про наявність правових підстав для визнання рішення селищної ради протиправним та його скасування відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
У поданій касаційній скарзі Цуманська селищна рада в обґрунтування підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції послалася на те, зокрема, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору неправильно застосував положення пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК, статті 120 ЗК, статті 377 ЦК, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, стосовно того, що особа, яка придбала об`єкт нерухомого майна, має право на отримання в користування земельної ділянки, на якій це майно розташовано, в межах всієї сформованої ділянки. Відповідач вважає, що право позивача на спірну земельну ділянку припинилося, тому відповідне рішення ради є правомірним.
До зазначеної касаційної скарги приєдналася третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Аналіз наведених положень ЦК свідчить, що у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого, зокрема, органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 920/456/19, від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19).
Спір у справі, що розглядається, виник у зв`язку з наявністю/відсутністю підстав для визнання протиправним та скасування рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 про припинення права постійного користування землею ДП «Рибгосп «Цумань» згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001 щодо земельної ділянки площею 1,6247 га, кадастровий номер 0721855700:01:001:2037.
Позивач доводить, що оспорюване рішення ради суперечить законодавству та порушує його права щодо зазначеної земельної ділянки, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для припинення права позивача щодо постійного користування спірною земельною ділянкою.
У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону (стаття 12 ЗК).
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 ЗК).
Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Статті 22, 23 ЗК від 18.12.1990 № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювали, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначив, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте особами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними. 
Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр» є дійсними (пункт 10 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Разом із тим відповідно до статті 141 ЗК (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 1201 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 1201 цього Кодексу.
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).
За приписами статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Суд апеляційної інстанції установив обставини, за якими:
- ДП «Рибгосп «Цумань» є спеціалізованим підприємством рибного господарства з прісноводного розведення риби та є правонаступником ДП «Рибгосп «Цумань» ВАТ «Волиньрибгосп», якому було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001 щодо земельної ділянки площею 49,88 га, у межах якої знаходиться земельна ділянка площею 1,6247 га кадастровий номер 0721855700:01:001:2037, яка знаходиться на території Цуманської селищної ради;
- наявність права ДП «Рибгосп «Цумань» щодо постійного користування земельною ділянкою згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-ВЛ № 001576 від 27.12.2001 установлено також рішенням Господарського суду Волинської області від 02.05.2023 у справі № 903/822/21, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 12.12.2023;
- 16.05.2017 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - рибацький будинок на зимувалах загальною площею 24,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обставин набуття громадянкою ОСОБА_1 зазначеного нерухомого майна від ДП «Рибгосп «Цумань» не встановленовлено;
- площа об`єкта нерухомого майна - рибацького будинку, право власності на який набула ОСОБА_1 та який розташований на спірній земельній ділянці, становить 24,4 кв. м, проте відповідач, у зв`язку із набуттям громадянкою ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомості, оспорюваним рішенням припинив право постійного користування ДП «Рибгосп «Цумань» щодо земельної ділянки площею 1,6248 га;
- у висновку експерта від 20.02.2025 № 4/2025, складеному за наслідками проведення земельно-технічної експертизи у межах справи № 158/2223/23 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Рибгосп «Цумань» про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею та припинення права користування, який відповідає вимогам статей 98, 101 ГПК та є належним і допустимим доказом у розумінні статей 76, 77 ГПК, установлено, що розмір (площа) земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування приміщення рибацького будинку на зимувалах, загальною площею 24,4 кв. м, розташованого за наведеною адресою, відповідно до чинних нормативних документів знаходиться в діапазоні 0,015-0,020 га;
- площа земельної ділянки, необхідної для обслуговування приміщення рибацького будинку на зимувалах площею 24,4 кв.м, становить 0,015-0,020 га, що значно менше за площу земельної ділянки у 1,6248 га, право постійного користування якою належало ДП «Рибгосп «Цумань» та яке було припинено оспорюваним рішенням Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74;
- жодних доказів, які б підтверджували необхідність встановлення більшої площі земельної ділянки для обслуговування приміщення зазначеного рибацького будинку, учасники справи не надали.
При цьому суд апеляційної інстанції не встановив будь-яких обставин добровільної відмови позивача від права користування частиною земельної ділянки, яка не охоплюється площею нерухомого майна, що належить третій особі на праві власності, а також площею, необхідною для обслуговування приміщення рибацького будинку, або інших підстав для припинення права користування землею, передбачених статтею 141 ЗК.
Натомість суд апеляційної інстанції установив, що рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 суперечить наведеним нормам законодавства щодо підстав припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою та порушує відповідні права позивача щодо зазначеної земельної ділянки, набуті останнім у встановленому законом порядку. 
З огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову ДП «Рибгосп «Цумань» та визнання протиправним і скасування рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 про припинення права постійного користування землею ДП «Рибгосп «Цумань» згідно з Державним актом щодо земельної ділянки площею 1,6247 га кадастровий номер 0721855700:01:001:2037.
За змістом касаційної скарги Цуманської селищної ради, підставою оскарження судового рішення у справі, що розглядається, є приписи пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Як свідчить зміст зазначеної норми, вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 
У касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК, статті 120 ЗК, статті 377 ЦК, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, стосовно того, що особа, яка придбала об`єкт нерухомого майна, має право на отримання в користування земельної ділянки, на якій це майно розташовано, в межах всієї сформованої ділянки. Відповідач вважає, що право позивача на спірну земельну ділянку припинилося, тому відповідне рішення ради є правомірним.
Проте Верховний Суд вважає необґрунтованою наведену скаржником підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, з огляду на таке.
Пунктом «е» частини 1 статті 141 ЗК передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
За змістом статті 120 ЗК та статті 377 ЦК (у редакції на момент набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
При вирішенні спору суд апеляційної інстанції, не встановивши обставин набуття ОСОБА_1 об`єкта нерухомого майна від ДП «Рибгосп «Цумань», застосовав правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, Верховного Суду від 21.01.2025 у справі № 922/908/22, за змістом яких площа земельної ділянки повинна відповідати площі, яку безпосередньо займають відповідні об`єкти нерухомого майна, а також може бути дещо більше такої площі, у разі необхідності обслуговування цих об`єктів, при цьому така площа повинна бути обґрунтованою у відповідній технічній документації із землеустрою. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції установив, що площа земельної ділянки, необхідної для обслуговування приміщення рибацького будинку на зимувалах площею 24,4 кв. м, становить 0,015-0,020 га, що значно менше за площу земельної ділянки у 1,6248 га, право постійного користування якою належало ДП «Рибгосп «Цумань» та яке було припинено оспорюваним рішенням Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74, а доказів, які б підтверджували необхідність встановлення більшої площі земельної ділянки для обслуговування приміщення рибацького будинку, учасники справи не надали.
При цьому суд апеляційної інстанції з огляду на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 23.11.2023 у справі № 916/3030/22, правомірно зауважив, що власник нерухомого майна не позбавлений права та можливості самостійно оформити право на належну йому частину земельної ділянки, що розташована під об`єктом нерухомості та необхідна для його обслуговування, відповідно до порядку надання земельних ділянок державної та комунальної власності в користування, передбаченого статтями 123, 124 ЗК.
Водночас, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин у справі, що розглядається, рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 не ґрунтується на вимогах законодавства щодо порядку припинення права користування земельною ділянкою та порушує права і законні інтереси постійного землекористувача (позивача).
З урахуванням наведеного, за результатами касаційного перегляду судом касаційної інстанції з огляду на підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, не встановлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Скаржник у касаційній скарзі, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування наведених норм права, фактично окреслює лише межі правовідносин, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Касаційна скарга за своїм змістом фактично зводиться до незгоди скаржника з наданою судом апеляційної інстанції оцінкою встановленим обставинам справи щодо наявності підстав для визнання протиправним і скасування рішення Цуманської селищної ради від 19.02.2024 № 33/74 про припинення права постійного користування землею ДП «Рибгосп «Цумань» згідно з Державним актом щодо земельної ділянки площею 1,6247 га кадастровий номер 0721855700:01:001:2037.
У контексті визначеної підстави касаційного оскарження судового рішення, скаржник належним чином не спростовує наведені вище висновки суду апеляційної інстанції щодо підстав для задоволення позову, а лише зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції наведених норм матеріального права.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що касаційна скарга загалом не містить відповідних доводів щодо необхідності формування висновку щодо застосування наведених скаржником норм права у подібних правовідносинах, а лише зводиться до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Оскільки доводи скаржника зводяться лише до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову, то зазначене свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування правового висновку щодо застосування наведених скаржником норм права у контексті спірних правовідносин.
За таких обставин підстава касаційного оскарження судового рішення, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Цуманської селищної ради Волинської області, до якої приєдналася ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 903/229/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко