ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 401/3821/24
провадження № 22-ц/4809/266/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач): Дуковського О.Л. 
суддів – Дьомич Л.М.,Письменного О.А., 
з участю секретаря – Демешко Л.В.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції»;
відповідач: ОСОБА_1 .

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позову позивач вказував, що згідно кредитного договору №4198002 від 06.12.2023 ОСОБА_1 отримала в ТОВ «Лінеура Україна» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 24500,00 гривень , якими відповідачка скористалася. 
Позивач зазначав, що за умовами кредитного договору відповідач був зобов`язаний повернути позику в строк 360 днів, та сплатити проценти за користування позикою. 
Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а тому утворилася заборгованість, яка становить 201390,00 гривень.
Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2024 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» заборгованість за кредитним договором від 06.12.2023 у сумі 201 390,00 гривень.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову задоволенні позову. 
Зазначає, що позивачем не було надано доказів того, що відповідачка погодила усі істотні умови кредитного договору, оскільки у договорі відсутній будь-який ідентифікатор, за допомогою якого відповідач нібито підписала договір.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Учасники справи у судове засідання не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4198002 від 06.12.2023, відповідно до якого відповідачка отримала від ТОВ «Лінеура Україна» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 24500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, якими ОСОБА_1 , скористалася (а.с.71-96).
Відповідно до п. 1.8 Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Згідно із п. 2.1 Договору кредит надано шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_1 .
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 99512, 06.12.2023 о 18:56:04 (том 1 а.с.94).
Крім того, відповідачкою підписано одноразовим ідентифікатором 99512, 06.12.2023 о 18:56:04 Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4198002 від 06.12.2023, з таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки. 
Додаток №2 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту – Інформаційне повідомлення ( том 1 а.с. 96).
Відповідно до договору факторингу від 26/07/24 р., ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право вимоги в ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі за кредитним договором №4198002 від 06.12.2023, що уклали ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (том 1 а.с.35-65,97)
Також позивачем додано копію Паспорту споживчого кредиту до даного Договору із зазначенням основних умов кредитування та процентної ставки кредиту, підписаний електронним підписом позичальника (одноразовим ідентифікатором ).
З розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4198002 від 06.12.2023 складає:201390,00 грн. ( том 1 120-128, 156-158).
Задовольняючи цей позов суд першої інстанції послався на обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. 
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Українські фінансові операції», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, і стороною відповідача не оспорються обставини щодо укладення такого договору. 
Сторони визначили всі істотні умови кредитного договору, а тому між ними виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Також доведено зміну кредитодавця на підставі укладеного договору факторингу.
Отже, до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою. 
Суд першої інстанції вважав, що заборгованість за кредитним договором є доведеною, та такою, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що заочне рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя   О.Л. Дуковський

Судді          Л.М. Дьомич 

О.А. Письменний