Справа №216/2541/25
провадження 3/216/33/26

ПОСТАНОВА
іменем України

16 січня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Стартанович Д.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
за вчинення адміністративних правопорушень передбачених за ч. 1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 296403 від 10.04.2025, вбачається, що 05 квітня 2025 року о 19-27 годині в м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Високопільська, біля буд. 41, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ2101» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер відмовився. Факт відмови зафіксовано на БК 475744, 475730, 475679, 475331.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 292798 від 10.04.2025, вбачається, що 05 квітня 2025 року о 19-27 годині в м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, вул. Високопільська, біля буд. 41, водій ОСОБА_1 , будучи позбавленим права керування. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В судове засідання з`явився ОСОБА_1 свою провину не визнав та пояснив суду, що транспортним засобом «ВАЗ2101» д.н.з. НОМЕР_1 не керував в будь якому стані а йшов по своїх справах.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
За викладених обставин наявні достатні підстави для розгляду адміністративних матеріалів в одному провадженні.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст.245,280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його чиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положеннями п.п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ч. 1ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, а саме: протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 296403 від 10.04.2025, ЕПР1 № 292798 від 10.04.2025 які складено уповноваженою особою у відповідності до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 06.04.2025; рапорт працівника патрульної поліції.
В той же час записи з БК 475744, 475730, 475679, 475331 не містять обставин які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ2101» д.н.з. НОМЕР_1 .
Як вбачається з відеозаписів, які долучено до матеріалів адміністративної справи та переглянуто в судовому засіданні при розгляді справи о 21:09 ОСОБА_1 зазначає, що ТЗ він не керував відношення до ДТП не має, 21:11 зазначив, що нікуди не їдета поставив питання чи він затриманий; 21:13 ОСОБА_1 пояснив, що був свідком ДТП та те що водій втік в посадку; 21:24 ОСОБА_1 зазначив, що за кермом не був. Факт керування за допомогою технічних засобів зафіксований не був.
Викликані в судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. З письмових пояснень останніх не вбачається що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ2101» д.н.з. НОМЕР_1 
Згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.
Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.
Однак, з вказаного диску з відеозаписами вбачається, що відеозйомка фрагментарна, епізодична, не є безперервною, що суперечить п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026.
Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Суд вважає що, факт підтвердження порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР не встановлено, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме відсутній сам факт керування транспортним засобом.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та змінювати фабулу інкримінованого особі правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ч.5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимогам його достовірності.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини (далі - ЄКПЛ) та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatismutandis рішення у справах: OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53 та Швидка проти України від 30.10.2014 року), справи про адміністративні правопорушення даної категорії, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної категорії на позивачів (осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності) поширюються всі гарантії статті 6 ЄКПЛ.
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36).
ЄСПЛ завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 24; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §231). Ця гарантія є «одним з основних принципів будь - якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції» (PrettoandOthers v. Italy (Претто та інші проти Італії), § 21).
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
За таких обставин, враховуючи вище викладене, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, так як його вину працівниками поліції не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч.5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Керуючись ст.ст.130, 221, 245, 247, 280, 283-284, 289 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Справу про адміністративне правопорушення за № 216/2541/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення за № 216/2542/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, об`єднати в одне провадження під єдиним номером 216/2541/25.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч.5 ст. 126 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня складення постанови.

Суддя         Д.В.Стартанович