СТАРОСИНЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа № 684/224/26 
Провадження № 2/684/257/2026
19 червня 2026 року 	селище Стара Синява 	

Старосинявський районний суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Волошина Р.Р.,
за участі секретаря судового засідання Басок В.В.,
представника позивача ТОВ «ЕЙС» - Бурий Д.В. в режимі ВКЗ,
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Стара Синява Хмельницького району Хмельницької області в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У квітні 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27.02.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з використанням сайту www.moneyveo/ua укладено договір №261921333 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 568КJYSE. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видало ОСОБА_1 кошти сумі 7500 гривень шляхом зарахування на картку №5168-74ХХ-ХХХХ-0229. Окрім того, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 з використанням сайту www.moneyveo/ua укладено додаткову угоду від 27.02.2020 до договору №261921333 від 27.02.2020, за якою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видало ОСОБА_1 додатково кошти сумі 5500 гривень шляхом зарахування на картку №5168-74ХХ-ХХХХ-0229. Згідно графіку розрахунків загальна сума кредиту ставить 13000 гривень.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. До вказаного договору факторингу укладено додаткові угоди. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. До вказаного договору факторингу внесено додаткові угоди №2 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022.
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 31.08.2023 до договору факторингу значиться ОСОБА_1 за №9103 з заборгованістю по договору №261921333 з загальною сумою заборгованості 21275 гривень 30 копійок, з яких: сума заборгованості з основного боргу 13000 гривень, заборгованість за відсотками 8275 гривень 30 копійок.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №11/07/25-E від 11.07.2025 значиться ОСОБА_1 за №23151 із заборгованістю по договору №261921333 з загальною сумою заборгованості 21275 гривень 30 копійок, з яких: сума заборгованості з основного боргу 13000 гривень, заборгованість за відсотками 8275 гривень 30 копійок.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набула права грошової вимоги до відповідача за договором №261921333 від 27.02.2020.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 21275 гривень 30 копійок, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 гривні 40 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.
01.05.2026 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
01.05.2026 ухвалою суду витребувано докази.
26.05.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.
28.05.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив.
01.06.2026 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив.
04.06.2026 позивач подав до суду додаткові пояснення у справі.
04.06.2026 відповідач подав до суду додаткові пояснення у справі.
05.06.2026 позивач подавдо суду додаткові пояснення у справі.
15.06.2026 ухвалою суду вирішено питання щодо участі учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. 
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що укладав кредитний договір на суму 7500 гривень, додаткову угоду про збільшення суми кредиту на 5500 гривень не укладав. Надходження грошових коштів на його рахунок не свідчить про укладання додаткової угоди. А тому вцілому вважає неправильним нарахування суми відсотків за кредитом, оскільки тіло кредиту становить 7500 гривень. Також вважає неправомірним нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору. 
Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши подані докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Суд установив.
27.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання грошових коштів в кредит. 27.02.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з використанням сайту www.moneyveo/ua укладено договір №261921333 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 568КJYSE.  Підписавши вказаний кредит відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний договір є договором про надання кредиту.
Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та алгоритму дій товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів.
Згідно умов договору:
Сума кредиту 7500 гривень (п. 1.1. договору);
Кредитодавець надає строком на 29 днів (п. 1.2. договору);
На період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1.49 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.3 договору);
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1.7 відсотка від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.4. договору);
Згідно п.4.3 договору сторони погодили, що проценти , нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. 
Факт укладення цього кредитного договору та отримання грошових коштів в розмірі 7500 гривень відповідач визнає. 
Окрім того, 27.02.2020 ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 5500 гривень. Вказані грошові кошти отримані на підставі додаткової угоди від 27.02.2020 до договору №261921333 від 27.02.2020. За умовами якої сума кредиту збільшена на та графік розрахунків викладено в новій редакції, інші умови без змін.
Заперечуючи проти позову в частині стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків за додатковою угодою, відповідач зазначає, що додаткова угода про зміну суми кредиту (яка є істотною умовою) не була підписана ним за допомогою електронного підпису чи одноразового ідентифікатора, а тому є неукладеною.
Суд не приймає вказані аргументи відповідача з таких підстав.
За приписами частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір (оферту), вчинила дію відповідно до вказаних у ній умов, така дія є прийняттям пропозиції (акцептом).
Дослідженою у судовому засіданні офіційною випискою АТ КБ «ПриватБанк» за картковим рахунком відповідача підтверджується факт зарахування як первісної суми кредиту (7500 гривень), так і додаткових коштів (5500 гривень) 27.02.2020. Зі змісту вказаної виписки чітко вбачається, що у той самий день, коли кошти надійшли, відповідач у повному обсязі витратив як основну, так і додаткову суму кредиту. Вчинення таких цілеспрямованих транзакцій свідчить про те, що відповідач мав повний доступ до свого рахунку, діяв усвідомлено та розпорядився наданими йому коштами на власний розсуд для задоволення особистих потреб. Такі дії відповідача є беззаперечними конклюдентними діями, які в сукупності підтверджують повне та безумовне прийняття ним умов надання додаткового фінансування, оскільки розмір відсоткової ставки за додатковим траншем не змінювався порівняно з первісним договором.
Відповідно до статті 3 ЦК України, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
У сталій практиці Верховного Суду послідовно застосовується правова доктрина Venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка ґрунтується на принципі добросовісності. Ця доктрина передбачає, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Якщо сторона правочину своїми діями (прийняттям виконання, використанням отриманих коштів, сплатою платежів за кредитом) підтвердила дійсність або укладення угоди, її подальші заперечення щодо укладення цієї угоди з посиланням на дефекти форми є недобросовісною поведінкою. 
Поведінка відповідача, який ініціював отримання додаткових 5500 гривень, миттєво прийняв їх та використав у повному обсязі, сплачував платежі за кредитом, а на етапі повернення боргу почав заперечувати факт укладення угоди через відсутність формального SMS-підтвердження під текстом документа, є очевидно суперечливою, недобросовісною та спрямованою на уникнення цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 27.06.2025 №261921333/27062025/Э через надавача платіжних послуг АТ КБ «ПриваБанк» на картку отримувача Дроздовського В.В. № 5168-75ХХ-ХХХХ-9913 проведено платіж в розмірі 7500 гривень.
Відповідно до довідки від 27.06.2025 № 261921333/27062025/Э через надавача платіжних послуг АТ КБ «ПриваБанк» на картку отримувача Дроздовського В.В. № 5168-75ХХ-ХХХХ-9913 проведено платіж в розмірі 5500 гривень.
Як встановлено з витребуваних доказів, на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 та 27.02.2020 на дану картку проведено два зарахування в розмірі 7500 гривень та 5500 гривень, які у цей же день були витрачені.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. До вказаного договору факторингу внесено додаткові угоди: №19 від 28.11.2019; №26 від 31.12.2021; №27 від 31.12.2021; №31 від 31.12.2022; №32 від 31.12.2023. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило 
ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. До вказаного договору факторингу внесено додаткові угоди №2 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022.
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 31.08.2023 до договору факторингу значиться ОСОБА_1 за №9103 із заборгованістю по договору №261921333 загальною сумою 21275 гривень 30 копійок, з яких: сума заборгованості з основного боргу 13000 гривень, заборгованість за відсотками 8275 гривень 30 копійок.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №11/07/25-E від 11.07.2025 значиться ОСОБА_1 за №23151 із заборгованістю по договору №261921333 загальною сумою 21275 гривень 30 копійок, з яких: сума заборгованості з основного боргу 13000 гривень, заборгованість за відсотками 8275 гривень 30 копійок.
Отже, дослідженими судом доказами підтверджується укладання кредитного договору, додаткової угоди та наявність заборгованості та перехід права вимоги до позивача. Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 27.02.2020; договором №261921333 від 27.02.2020; додатковою угодою від 27.02.2020 до договору №261921333 від 27.02.2020; паспортом споживчого кредиту; довідкою щодо дій позичальника в інформаційно – телекомунікаційній системі товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога»; платіжними дорученнями; довідкою про надання фінансових послуг на виконання договору кредиту; листом АТ КБ «ПриваБанк» та випискою з рахунку.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 21275 гривень 30 копійок, з яких: сума заборгованості з основного боргу 13000 гривень, заборгованість за відсотками 8275 гривень 23 копійок. Розрахунок заборгованості наведений позичальником містить нарахування відсотків з 27.02.2020 по 11.06.2020. Також вбачається, що відповідач здійснював оплату кредиту 26.03.2023 - 22 гривні, 08.05.2020 - 10000 гривень, 14.05.2020 - 5000 гривень. 
З розрахунку вбачається, що до 28.03.2020 відсотки нараховані у розмірі 1,49% згідно наведених вище умов договору п.1.3. 
Починаючи з 28.03.2020 відсотки нараховані у розмірі 1,7% згідно наведених вище умов договору п.1.4, що є іншим погодженим сторонами розміром процентів за користування коштами, що відповідає ч.2 ст.625 ЦК України та п.4.3 умов договору. А тому твердження відповідача про неправомірність нарахованих відсотків після закінчення строку дії кредитного договору суд відхиляє як безпідставні. 
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права.
Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за своїм правовим статусом відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договори відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання.
Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Висновки суду.
Оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за договором №261921333 від 27.02.2020 відповідач не виконав, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості на загальну суму 21275 гривень 30 копійок. 
Позовні вимоги задоволено на 100%. 
Розподіл судових витрат.
Статтею133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмір 2662 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.
Сплата позивачем 2662 гривні 40 копійок судового збору підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 24.04.2026 №47751, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Щодо компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та адвокатським бюро «Соломко та партнери»; додатковою угодою № 25770918468 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; актом прийому – передачі наданих послуг, згідно якого сума наданих послуг становить 7000 гривень: складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №261921333 від 27.02.2020 - 2 год. 5000 гривень; вивчення матеріалів справи - 2 год. 1000 гривень; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів – 1 год. 500 гривень; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів - 1 год. 500 гривень.
Суд враховує, що дана категорія справ є розповсюдженою та малозначною, розглядається за правилами спрощеного провадження, сама по собі позовна заява не є складною, справа є типовою та не потребує особливих затрат часу на складання позовної заяви, клопотання про витребування та вивчення справи. Адвокат, як представник позивача, участі у розгляді справи не приймав. Пакет документів (додатки), що доданий до позовної заяви є типовим для справ такої категорії та не потребує значного часу та великих зусиль для його зібрання. 
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Поняття "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично друге поняття відповідає викладеному в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висновку про те, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 у справі № 754/8750/19).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що обґрунтованим є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень, які підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №261921333 від 27.02.2020 у розмірі 21275 гривень 30 копійок, 2662 гривні 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору та 4000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а всього 27937 (двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 70 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, місце знаходження: Харківське шосе,19, офіс 2005, м.Київ, 02090.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення суду складено 19 червня 2026 року.
Суддя Роман ВОЛОШИН