ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Справа№ 910/11948/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Пічкур А.О.

за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явились 
від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Медичні закупівлі України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 (повне рішення складено 06.02.2026)
у справі № 910/11948/25 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Державного підприємства «Медичні закупівлі України»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм»
про стягнення 428401,80 гривень

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

ДП «Медзакупівлі України» (надалі також позивач, замовник) звернулось в Господарський суд міста Києва із позовом до ТОВ «Дойч-Фарм» (надалі також відповідач, постачальник) про стягнення 424520,16 гривень пені, 3881,64 гривень штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по поставці товару згідно з договором № 09/24208/2024 від 15.08.2024 (надалі також Договір).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з ТОВ «Дойч-Фарм» на користь ДП «Медзакупівлі України» 3881,64 гривень штрафу, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення 424520,16 гривень пені мотивоване тим, що позивач погодившись на зміну строків поставки партій товару та не передбачивши жодних умов щодо прав вимоги, які виникли до внесення змін у Договір, втратив право вимагати сплати неустойки за порушення зобов`язань відповідачем, яке мало місце до внесення змін у Договір, а тому відповідач повинен був поставити позивачу товар у кількості 47392 флаконів - до 31.07.2025, а відтак у період з 15.03.2025 по 20.03.2025 ним не було порушено своїх зобов`язань, тому правові підстави для нарахування відповідачу у вказаний позивачем період передбаченої п. 8.2 Договору пені відсутні.

Короткий зміст апеляційної скарги

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано положення пункту 1.2. Додаткових угод №№ 3,4,5, якими визначено, що відповідач не звільняється від відповідальності за порушення строків поставки, внаслідок чого протиправно розцінив дії позивача, з продовження строків поставки, як можливість звільнення відповідача від сплати пені. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.08.2024 між ДП «Медзакупівлі України» та ТОВ «Дойч-Фарм» було укладено Договір, у відповідності до п. 1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується у Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник - прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
У пунктах 2.1, 2.2 Договору вказано, що поставка продукції здійснюється відповідно до Incoterms 2020 (п. 2.1.). 
2.2. Поставка продукції здійснюється на умовах DAP або DDP (якщо постачальник є резидентом України - поставка продукції здійснюється на умовах DDP) - склад замовника (на території України).
Право власності на продукцію переходить від постачальника до замовника після прийняття продукції в пункті призначення та підписання видаткової накладної або акта приймання продукції згідно з Розділом 6 цього Договору (п. 2.4 Договору).
Згідно з п. 3.1 Договору валютою цього Договору є національна валюта України - гривня. Загальна ціна Договору та ціна за одиницю продукції вказується у Специфікації (Додаток №1).
Пунктом 3.4 Договору передбачено, що якщо інше не передбачено цим Договором, за загальним правилом, оплата продукції за цим Договором здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати. Попередня оплата за цим Договором здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з дня надання постачальником забезпечення повернення попередньої оплати у формі банківської гарантії та за умови дотримання постачальником вимог, визначених у пунктах 3.5-3.9 Договору. Датою оплати є дата списання грошових коштів з рахунку замовника, відкритого в органі казначейства. Попередня оплата за цим Договором здійснюється в строк, вказаний у пункті 6 Специфікації (Додаток №1). У випадку здійснення фінансового моніторингу банком замовника, постачальник зобов`язується протягом 5 робочих днів надати замовнику інформацію та документи, що зазначені в запиті банку замовника.
Відповідно до п. 4.1 Договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за цим Договором у строк, вказаний у Специфікації (Додаток №1).
Вказані у Специфікації (Додаток №1) та / або заявках на поставку продукції строки поставки можуть бути змінені за мотивованим зверненням постачальника та / або рішенням замовника за наявності документально підтверджених об`єктивних обставин та / або у разі здійснення замовником попередньої оплати, та / або у випадку, коли дія цього Договору може бути продовжена відповідно до законодавства у сфері публічних закупівель, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою сторін (п. 4.2 Договору). 
У пункті 6.4.1 Договору зазначено, що після здійснення перевірки продукції, у разі відсутності зауважень замовника до продукції, замовник підписує видаткову накладну та / або акт приймання продукції, що підтверджує перехід права власності на продукцію від постачальника до замовника, та повертає належні екземпляри постачальнику.
Крім того, у пункті 8.3.5 Договору вказано, що у разі непередачі постачальником в повному обсязі продукції, закупленої за кошти державного бюджету 2024 та/або 2025, та/або 2026 років постачальником сплачується штраф у розмірі 20 відсотків від ціни непоставленої продукції. При цьому, постачальник не звільняється від зобов`язань щодо сплати пені та штрафу передбачених цим Договором, відшкодування замовнику документально підтверджених витрат, спричинених порушенням строків поставки, непередачею (несвоєчасною передачею) продукції, а також повернення на рахунок замовника суми попередньої оплати за недопоставлену продукцію, перерахованої замовником постачальнику, протягом 10 робочих днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику, у тому числі шляхом стягнення згідно з вимогою замовника платежу за банківською гарантією забезпечення попередньої оплати на суму попередньої оплати.
У разі застосування пені / штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені / штрафу протягом 30 календарних днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені / штрафу не звільняє постачальника від виконання умов цього Договору (п. 8.4 Договору).
У пункті 8.7 Договору сторони, керуючись статтею 259 Цивільного кодексу України, дійшли згоди встановити позовну давність до вимог про стягнення штрафу та / або пені тривалістю у три роки.
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами з моменту надання згоди уповноваженим органом управління на вчинення даного значного господарського зобов`язання (у разі, якщо надання такої згоди передбачено законодавством) та діє протягом строку, вказаного у Специфікації (Додаток №1), а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання (п. 10.1 Договору).
У Специфікації від 15.08.2024 було погоджено постачання відповідачем позивачу фармацевтичної продукції - Трастузумаб 150 мг трьома партіями: 1) ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 47392 флаконів за ціною 1395,27 гривень/шт. загальною вартістю 66124635,84 гривень; 2) ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 105807 флаконів за ціною 1395,27 гривень/шт. загальною вартістю 147629332,89 гривень; 3) ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 231485 флаконів за ціною 1395,27 гривень/шт. загальною вартістю 322984075,95 гривень.
У пункті 4 Специфікації від 15.08.2024 вказано, що у відповідності до п. 4.1 Договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у наступні терміни: 1) партію №1 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 47392 флаконів до 14.03.2025; 2) партію №2 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 105807 флаконів до 20.05.2025; 3) партію №3 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 231485 флаконів до 20.05.2026.
Згідно з п. 6 Специфікації від 15.08.2024 (в редакції Додаткової угоди №2 від 13.03.2025 та Додаткової угоди №5 від 30.06.2025) попередня оплата за цим Договором за обсяг продукції закупленої за кошти державного бюджету 2024 року здійснюється на строк до 31.07.2025 включно, але не більше ніж на 11 місяців від дати здійснення попередньої оплати замовником за Договором. Попередня оплата за цим Договором за обсяг продукції закупленої за кошти державного бюджету 2025 року здійснюється на строк до 02.11.2025 включно, але не більше ніж на 11 місяців від дати здійснення попередньої оплати замовником за Договором.
У відповідності до пункту 10.1. Договору цей договір діє до 20.06.2026 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання (п. 7 Специфікації від 15.08.2024).
Додатковою угодою № 3 від 21.03.2025 до Договору сторонами було внесено зміни до термінів поставки партій товару, а саме відповідач мав поставити: 1) партію №1 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 47392 флаконів до 31.05.2025; 2) партію №2 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 105807 флаконів до 02.10.2025; 3) партію №3 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 231485 флаконів до 20.05.2026.
30.05.2025 між ДП «Медзакупівлі України» та ТОВ «Дойч-Фарм» було укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, в якій сторонами було внесено зміни термінів поставки партій товару, а саме відповідач зобов`язався поставити: 1) партію №1 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 47392 флаконів до 30.06.2025; 2) партію №2 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 105807 флаконів до 02.10.2025; 3) партію №3 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 231485 флаконів до 20.05.2026.
30.06.2025 ДП «Медзакупівлі України» та ТОВ «Дойч-Фарм» було укладено Додаткову угоду №5 до Договору, в якій сторонами вчергове було внесено зміни термінів поставки партій товару, а саме відповідач зобов`язався поставити: 1) партію №1 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 47392 флаконів до 31.07.2025; 2) партію №2 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 105807 флаконів до 02.10.2025; 3) партію №3 ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у кількості 231485 флаконів до 20.05.2026.
17.07.2025 ТОВ «Дойч-Фарм» поставлено ДП «Медзакупівлі України» лікарський засіб ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у загальній кількості 47379 флаконів на суму 66106497,33 гривень, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 44880 від 17.07.2025.
Листом вих. №05/3041-08/2025 від 04.08.2025 ДП «Медзакупівлі України», посилаючись на невиконання станом на 04.08.2025 відповідачем свого зобов`язання з поставки 13 флаконів лікарського засобу ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг, повідомило ТОВ «Дойч-Фарм» про відмову від прийняття продукції за Договором в кількості 13 флаконів. При цьому, позивач звернув увагу відповідача, що останній не звільняється від зобов`язань щодо сплати пені та штрафу, передбачених умовами Договору, а також щодо належного виконання інших зобов`язань за Договором.
ДП «Медзакупівлі України» звернулось до ТОВ «Дойч-Фарм» із претензією вих. № 05/3310-08/2025 від 20.08.2025, в якій, зокрема, посилаючись на прострочення відповідачем поставки товару у кількості 47392 флаконів за Договором у період з 15.03.2025 по 20.03.2025 та на прострочення відповідачем поставки товару у кількості 13 флаконів за Договором у період з 01.08.2025 по 03.08.2025, а також на не поставку товару у кількості 13 флаконів, просило сплатити неустойку у загальному розмірі 428460,03 гривень.
Листом вих. №1407 від 22.09.2025 ТОВ «Дойч-Фарм», зокрема вказало на відсутність порушення строків поставки партії товару у кількості 47392 флаконів, тому повідомило ДП «Медзакупівлі України» про відсутність, на його думку, підстав для нарахування неустойки. 

Позиція суду апеляційної інстанції 

Щодо розгляду поданих в процесі апеляційного провадження клопотань
01.04.2026 через систему «Електронний суд» до суду від ТОВ «Дойч-Фарм» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
29.04.2026 за наслідками розгляду у судовому засіданні клопотання ТОВ «Дойч-Фарм» про відкладення розгляду справи, враховуючи приписи ч. 11 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також те, що у даній справі явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, колегією суддів було відмовлено у його задоволенні у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі та заперечення на них, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено колегією суддів, причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності та/або відсутності підстав для нарахування позивачем пені за прострочення відповідачем виконання у період з 15.03.2025 по 20.03.2025 (включно) своїх зобов`язань за Договором, враховуючи факт подальшої зміни сторонами строків поставки товару шляхом укладення додаткових угод.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ч. 1 ст. 651 цього ж кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 653 цього ж кодексу у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (1). У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (3).
Згідно з ст. 712 цього ж кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (1). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (2). Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки (3).
Відповідно до ст. 655 цього ж кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 цього ж кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вже було зазначено колегією суддів вище, першочергово відповідач взяв на себе зобов`язання поставити товар позивачу у строк до 14.03.2025 (включно).
При цьому сторонами на підставі положень ч. 1 ст. 651 ЦК України за взаємною згодою шляхом підписання Додаткової угоди № 3 від 21.03.2025 до Договору було змінено строк виконання ТОВ «Дойч-Фарм» свого зобов`язання за Договором, - до 31.05.2025.
У свою чергу, укладаючи Додаткову угоду № 3 від 21.03.2025, сторони на основі принципу вільного волевиявлення дійшли взаємної згоди щодо змісту п. 1.2. даної додаткової угоди та виклали його у наступній редакції: «інші умови вищевказаного Договору залишаються незмінними і Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. При цьому, постачальник не звільняється від зобов`язань щодо сплати пені та штрафу, передбачених Договором, а також відшкодування Замовнику документально підтверджених витрат, спричинених порушенням строків поставки, непередачею (несвоєчасною передачею) продукції, що мали місце на момент підписання цієї Додаткової угоди.
Отже, беручи до уваги вищезазначене та врахувавши положення ч. 3 ст. 653 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає, що зобов`язання відповідача за договором в аспекті строку поставки товару змінилось саме з моменту досягнення домовленості між позивачем та відповідачем про внесення змін до Договору, а отже 21 березня 2025 року.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, врахувавши той факт, що сторони у тексті додаткової угоди не передбачили жодним чином те, що зміна строків поставки товару відбувається не з моменту досягнення домовленості про таку зміну, а до моменту виникнення у відповідача прострочення за договором (тобто до 14.03.2025 (включно), що є цілком можливим та правомірним з огляду на правову конструкцію ч. 3 ст. 653 ЦК України, а також беручи до уваги те, що сторони у п. 1.2. Додаткової угоди № 3 від 21.03.2025 до Договору за своєю суттю передбачили зворотнє, а саме те, що постачальник не звільняється від зобов`язань щодо сплати пені та штрафу, передбачених Договором, спричинених порушенням строків поставки, що мали місце на момент підписання цієї Додаткової угоди, колегія суддів дійшла беззаперечного висновку про те, що у період з 15.03.2025 до 20.03.2025 (включно) відповідачем все ж було прострочено виконання взятого на себе зобов`язання за Договором по поставці товару.
Водночас, всупереч вищезазначеному, суд першої інстанції не з`ясував повно всі обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права внаслідок чого дійшов передчасних висновків про те, що погодившись на зміну строків поставки партій товару та не передбачивши жодних умов щодо прав вимоги, які виникли до внесення змін у Договір, позивач втратив право вимагати сплати неустойки за порушення зобов`язань відповідачем, яке мало місце до внесення змін у Договір.
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за кожне порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожен день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції за кожен день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки продукції понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від ціни продукції, строк поставки якої порушено. При цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення лабораторного аналізу не вважаються непоставленими (неприйнятими).
Розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та арифметично правильним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором.
Водночас, у контексті спірних правовідносин, що є предметом розгляду в даній справі, колегія суддів вважає на необхідне звернути увагу на наступне.
Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому колегія суддів наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).
Отже, застосування неустойки (в тому числі і її нарахування) має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У свою чергу, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (у наведених висновках колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Водночас, окрім вищезазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього, категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Колегія суддів, беручи до уваги всі окреслені вище правові висновки щодо підстав та умов зменшення судом неустойки, що підлягає стягненню за порушення господарського (договірного) зобов`язання на підставі статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, а також враховуючи відсутність встановлених єдиних критеріїв при вирішенні судом питання щодо підстав і міри зменшення неустойки, в розрізі спірних правовідносин звертає увагу на наступне.
Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, а також зазначалось вище, відповідачем тимчасово та лише на 6 днів було прострочено виконання взятого на себе зобов`язання за Договором, що очевидно та безспірно не є суттєво тривалим строком.
Крім того, вже після подальших внесень сторонами змін щодо строків поставки товару, ТОВ «Дойч-Фарм» все ж належно виконало свій обов`язок за договором в частині поставки позивачу лікарських засобів ОГІВРІ Трастузумаб 150 мг у загальній кількості 47379 флаконів на суму 66106497,33 гривень, що, по-перше вказує на факт отримання позивачем того задля чого він і вступав у дані правовідносини, а по-друге на добросовісну поведінку відповідача під час виконання самого Договору.
Крім того, колегія суддів, оцінюючи розмір нарахованої позивачем пені, вважає його нерозумним, надмірним та значно обтяжливим з огляду на непропорційність наслідкам вчиненого відповідачем правопорушення (зокрема з огляду на те, що строк тимчасового прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, - 6 днів).
Додатково до вищезазначеного, колегія суддів також акцентує увагу на тому, що позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували виникнення для нього будь-яких негативних наслідків чи понесення ним збитків, завданих відповідачем внаслідок тимчасового (у період з 15.03.2025 до 20.03.2025 включно) порушення останнім строку поставки товару за договором, що у свою чергу суперечить самій природі господарської санкції, як інструмента, що спрямований передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного виконання договору, а не як способу отримання додаткових доходів.
Отже, враховуючи правові висновки щодо підстав для зменшення неустойки, викладені у даній постанові вище, беручи до уваги встановлені у даній справі обставини індивідуального характеру такі, як виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару за договором, недовготривалий строк такого прострочення, добросовісність поведінки відповідача в процесі виконання договору, нерозумність, надмірність та обтяжливість розміру, нарахованої позивачем пені, а також те, що ДП «Медзакупівлі України» у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували виникнення для нього будь-яких негативних наслідків чи понесення ним збитків, завданих відповідачем внаслідок тимчасового порушення останнім строку поставку товару за договором, колегія суддів керуючись принципами розумності, добросовісності та справедливості, дійшла висновку, що наявні всі правові підстави для реалізації права суду на зменшення розміру пені та штрафу, заявлених позивачем і визнаних судом обґрунтованими, з 424520,16 гривень пені до 50000,00 гривень. На переконання суду, саме такий розмір пені є справедливим та таким, що забезпечує розумний баланс інтересів обох сторін, а тому позовні вимоги ДП «Медзакупівлі України» підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині нового рішення.
Беручи до уваги, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, незважаючи на зменшення судом розміру пені, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються у повному обсязі на відповідача як особу, винну у виникненні судового спору.
Враховуючи все вищезазначене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Медичні закупівлі України» задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 у справі № 910/11948/25 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» (02002, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 21, кімната 506; ідентифікаційний код 40581739) на користь Державного підприємства «Медичні закупівлі України» (01601, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7; ідентифікаційний код 42574629) 50000,00 гривень пені, 5094,24 гривень судового збору.
4. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог про стягнення пені.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» (02002, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 21, кімната 506; ідентифікаційний код 40581739) на користь Державного підприємства «Медичні закупівлі України» (01601, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7; ідентифікаційний код 42574629) 7641,36 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено і підписано 25.05.2026 

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

П.В. Горбасенко