Дата документу 08.06.2026
Справа № 334/3418/25
Провадження № 2/334/161/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року        м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді   Філіпової І. М.,
за участю секретаря   Мандик М .О., 
позивача    ОСОБА_1 , 
представника позивача  ОСОБА_2 , 
представника відповідача  ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи – третя особа: районна адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
29.04.2025 року ОСОБА_1 . звернуdся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 ,  в якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
20.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №305.
27.06.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/1320/17). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні.
З кінця 2017 року відповідач не цікавиться своєю донькою та не відвідувала її жодного разу. Позивач без усілякої участі відповідача, самостійно піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттю нею освіти, готує її до самостійного життя, тощо. Цікавиться розвитком дитини в закладі освіти, відвідує батьківські збори. Вдома дитина має все необхідне для життя та розвитку.
Відповідач на протязі вже тривалого часу долею дитини не цікавиться, жодної участі у її вихованні не приймає, не переймається про стан її здоров`я, й у решті решт навіть не спілкується з нею та не відвідує її, тобто не виконує жодного із обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, як це встановлено ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Дитина не отримує від матері одягу, взуття, необхідного приладдя для її розвитку; подарунки на дні народження відповідач доньці також не дарує і не пересилає. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2020 року місце проживання дитини визначено разом з позивачем, стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки на користь позивача у розмірі 889 грн 50 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
За час навчання ОСОБА_5 у КЗ «Запорізька загальноосвітня санаторна школа-інтернат №7 І-ІІ ступенів» ЗОР відповідач дитину у навчальному закладі не відвідувала, з класним керівником та учителями школи не спілкувалась, успішністю доньки не цікавилась, батьківські збори не відвідувала. Окрім того, відповідач має значну заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за шість місяців і становить 32287 грн 50 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим 01.03.2025 року державним виконавцем Носенко С.О.
30.09.2025 року до суду надійшла заява від районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, щодо не можливості надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки було встановлено, що ОСОБА_4 за адресою, вказаною у позові не мешкає тривалий час, номер телефону відсутній. Крім того, органом опіки та піклування було встановлено, що за адресою вказаною у позові, позивач з дитиною також не мешкає (квартира продана), а фактично проживає у м. Кременчук Полтавської області. 
14.10.2025 року представником позивача було подано клопотання про залучення в якості третьої особи Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради, як органа опіки та піклування, а також зобов`язання надати висновок у справі. 
Ухвалою суду від 14.10.2025 року, клопотання представника задоволено у повному обсязі. 
Ухвало суду від 01.12.2025 року задоволено клопотання третьої особи, було замінено третю особу Крюківську районну адміністрацію Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування.
23.02.2026 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо суті спору. Сторони познайомилися у 2008 році, відповідач працювала офіціанткою в кафе «Свято», яке належало батькам позивача. У подальшому сторони одружилися, проте відповідач вказує, що стосунки з родичами позивача були складними, позивач її не підтримував. Оскільки ОСОБА_1 не працював, не мав доходу для сім`ї, через місяць після народження дочки, відповідач повернулася до роботи у кафе «Свято», дитина залишалася з нянею. Стосунки між подружжям погіршилися, тому згодом вони розлучилися. ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини спочатку надавати відмовився, залякував та маніпулював дитиною, потім почав сплачувати аліменти по 1300,00 грн на місяць. Вказаних коштів не вистачало на проживання, на той момент відповідач вже мала великий борг оренду квартири, тому прийняла пропозицію подруги поїхати на місяць у Туреччину працювати прибиральницею у готелі, щоб заробити грошей та якось погасити борги. Дочку відповідач залишила під доглядом рідної тітки, проте при поверненні до України дізналася, що тітка віддала дитину ОСОБА_1 . У подальшому, у судовому порядку позивач визначив місце проживання дитини з ним. Відповідач повернулася до Туреччини, де через деякий час вийшла заміж. Оскільки за рішенням суду дочка залишилися з позивачем, вона бажала зустрічатися з дочкою хоча б під час відвідування України, проте позивач домовленостей не дотримувався, перешкоджав можливості бачитися з дитиною. Відповідач приїздила в Україну, будучи на восьмому місяці вагітності, щоб зустрітися з дочкою, проте позивач вивіз дитину до сестри у м. Дубно Рівненської області. Відповідач поїхала до ОСОБА_6 , проте їй не давали можливості побачитися з дочкою, вона була змушена звертатися до поліції. Таким чином, відповідачу вдалося поспілкуватися з дочкою, вона передала їй іграшки та одяг, який придбала для неї. У подальшому, коли її синові близько 6 місяців, вона зі своєю турецькою свекрухою приїздила до м. Запоріжжя на 15 днів, лише в останній день позивач надав їй можливість побачитися з дочкою, стверджуючи що дитина весь час хворіла. 
Приблизно у 2023 році відповідач приїхала з чоловіком в Україну та дізналася, що у 2020 році позивач стягнув з неї аліменти та в неї є заборгованість по аліментам. Борг по аліментах вона заплатила відразу, побачити дочку не змогла, позивач не дозволив. 
У вересні 2025 року відповідач народила другого сина, на теперішній час не працює, здійснює догляд за дитиною. Вона просила вивезти дочку за кордон, де вона могла би з нею зустрітися, проте позивач відмовив. ІНФОРМАЦІЯ_2 у дочку був день народження, позивач повідомив, що дитина хоче у подарунок телефон Айфон – 13. Відповідач придбала подарунок, натомість отримала відео від позивача, на якому ОСОБА_5 дякує за подарунок. Вказаний подарунок позивач просив переслати до м. Кременчук, яка нібито перебуває там тимчасово. З нового телефону відповідач мала змогу трохи поспілкуватися з дочкою, проте батько налаштував дочку проти неї, оскільки дитина лише озвучила питання продиктовані позивачем – чому вона її кинула, чому не приїжджаєш, тощо. 
У січні 2026 року відповідачу зателефонували зі служби у справах дітей м. Кременчука та повідомили, що позивач з дитиною переїхав до м. Кременчука та одружився, а також звернуся з позовом до суду про позбавлення її батьківських прав. 
З самого початку і на теперішній час відповідач з її чоловіком бажали забрати дитину до себе, проте позивач не дає можливості навіть спілкуватися з дитиною належним чином. Наразі позивач звернулася до Служби у справах дітей м. Кременчука про визначення їй способу участі у спілкуванні з дитиною. 
На підставі викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у позові. 
У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що наразі він знову одружився, ОСОБА_5 добре ладнає з мачухою, навіть називає її мамою. Відповідач дочкою не цікавиться, не займається її вихованням, не приймає участі у житті дитини. З метою захисту інтересів дочки, просить позбавити відповідача батьківських прав, щоб дитина могла продовжувати проживати у повноцінній люблячій родині, а його нова дружина могла стати матір`ю ОСОБА_5 . Позивач вказував, що ОСОБА_4 навіть під час спільного проживання не належним чином ставилася до свої батьківських обов`язків, залишала хвору дитину на ОСОБА_7 , у той час як сама розважалася з іншим чоловіком. Коли була необхідність перебувати з хворою дитиною у лікарні, відповідачка відмовилися, тому він був вимушений найняти няню, яка доглядала за дочкою, поки він працював. Коли відповідачка покинула дитину ОСОБА_7 і виїхала до Туреччини, він, як батько, кожні вихідні забирав до себе дочку, а потім прийняв відповідальне рішення та забрав у ОСОБА_7 дочку та переїхав до будинку своїх батьків. З того часу він виховує дочку самостійно. Відповідачка дуже рідко цікавиться дитиною, коли дитина зламала руку або коли дочці був потрібен корсет, відповідач лише тільки обіцяла допомогти фінансового, але нічого не робила. Після того, як вона подарувала дитині телефон на день народження, жодного спілкування більше не було, бо матері не цікаве життя дочки. 
Представник позивача вказував, що відповідач покинув дитину, не цікавиться її життям, матір не знає де навчається дитина, чим захоплюється, коштів на утримання не надає. Дитина називає матір`ю іншу жінку, а відповідача лише на ім`я. Останнього разу спілкування з дитиною було у літку 2025 року, коли відповідач подарувала дитині телефон, який вона навіть не хотіла. Борг по аліментам відповідачка сплатила, лише з метою безперешкодного виїзду за межі території Украйни, під час приїзду відповідач навіть не навідала дитину. На теперішній час відповідач не здійснює жодних дій з метою налагодження спілкування з дочкою.
Представник відповідача зазначила, що позивач спотворює фактичні обставини, щоб показати відповідача лише з негативного боку. Відповідач виїхала до Туреччини через скрутне матеріальне становище з метою заробітку, тому не могла взяти зовсім маленьку дочку з собою. Оскільки позивач відмовився забрати дочку на час її відсутності, ОСОБА_4 була вимушена залишити дитину з родичкою ОСОБА_7 . В якийсь момент, позивач передумав та забрав дитину до себе. Позивач повернулася в Україну, намагалася забрати дочку, але позивач дитину переховував, за рішенням суду місце проживання дочки було визначено з позивачем. Відповідач була змушена повернутися до Туреччина сама, де згодом знову вийшла заміж, народила ще двох дітей, наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює, власних коштів немає, перебуває на утриманні свого чоловіка. Через тривале перебування за кордоном в неї немає карти українського банку, тому вона не може зареєструватися в ДІЇ та прийняти участь у судовому засіданні онлайн, приїхати в Україну не може через маленьку дитину та безпекову ситуацію. Матір бажає спілкуватися з дочкою, проте її можливості обмежені, в неї немає номеру телефону дитини, усе спілкування через позивача. 
Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, думку малолітньої ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , батьком якої вказаний ОСОБА_1 , матір`ю – ОСОБА_4 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2017 року справа №334/1320/17 шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2020 року №334/6725/19 року, визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 889,50 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Носенко С. О., розмір заборгованості відповідача по аліментам за період з червня 2023 року по лютий 2025 року складає 32287,50 грн. 
Відповідно до копії довідки №591 від 05.12.2024 року, виданої КЗ «Запорізька загальноосвітня санаторна школа – інтернат №7», ОСОБА_5 навчається у 4-Б класі та на повному державному забезпеченні не перебуває. 
Відповідно до копії довідки №592 від 05.12.2024 року, виданої КЗ «Запорізька загальноосвітня санаторна школа – інтернат №7», ОСОБА_4 , матір учениці ОСОБА_5 , контакт з освітнім закладом у 1 семестрі 2024/2025 навчального року не підтримувала, успішністю доньки не цікавилася, з учителями та класним керівником не спілкувалася, батьківські збори не відвідувала. Забирає з освітнього закладу ученицю виключно батько ОСОБА_1 .
Згідно до заяви представника третьої особи, районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, від 30.09.2025 року, 13.06.2025 спеціалісти відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з патрульною поліцією в профілактичному рейді відвідали ОСОБА_4 за вказаною в позовній заяві адресою: АДРЕСА_1 , однак потрапити до помешкання не вдалося, двері не відчинили. Телефон для зв`язку в позовній заяві не вказаний. Сусіди повідомили, що ОСОБА_4 вони не знають за цією адресою проживають зовсім інші люди. З ОСОБА_1 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не може провести відповідну роботу для вирішення питання по суті, здійснити обстеження житлово-побутових умов батька, запросити його на засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, де вирішуються питання по суті, оскільки вищевказаний громадянин не є мешканцем Дніпровського району м. Запоріжжя (оскільки квартиру в якій громадянин був зареєстрований продано весною 2025 року. З 05.05.2025 року квартиру винаймає родина ОСОБА_8 що підтверджується поясненням від 09.07.2025 гр. ОСОБА_9 ). 17.07.2025 відділом служби отримано від Запорізького міського центру соціальних служб лист «Про надання інформації щодо родини ОСОБА_10 » де зазначено, що за адресою АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_10 зі своєю донькою не проживає. 26.08.2025 відділом служби отримано листа від Кременчуцької гімназії № 19 «Інформація щодо малолітньої ОСОБА_5 » про те, що ОСОБА_1 було надано всі необхідні документи для зарахування дитини до гімназії. 23.09.2025 відділом служби отримано листа від КЗ «Запорізького обласного академічного ліцею «АЛЬТА» ЗОР про те, що наказом від 06.06.2025 року № 215 у, довідки Кременчуцької гімназії №19 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.06.2025 № 01-49/203, малолітня ОСОБА_5 була відрахована у встановленому порядку. Також під час судового засідання 10.09.2025 гр. ОСОБА_1 повідомив, що він влітку отримав довідку ВПО де зазначено місце реєстрації: м. Кременчук. Також позивач повідомив, що він спілкується в телефонному режимі з відповідачкою по справі (номер мобільного телефону ні в позові, а ні спеціалістам не надано). Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не може провести відповідну роботу для вирішення питання по суті, провести акти обстеження житлово-побутових умов родини ОСОБА_10 , запросити батьків на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району де вирішуються питання доцільності/недоцільності оскільки позбавлення батьківських прав, родина ОСОБА_10 не мешкають у м. Запоріжжя. Саме через це надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не має змоги.
Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1631-5003663658 від 22.04.2025 року, фактичне місце проживання ОСОБА_5 – АДРЕСА_3 . 
Відповідно до копії інформації про ученицю 5-В класу ОСОБА_5 , надану Кременчуцькою гімназією №19, з 15.08.2025 року дитина зарахована до гімназії. Батько, ОСОБА_1 відповідально ставиться до утримання, виховання та навчання дитини, систематично спілкується з класним керівником, цікавиться поведінкою та успіхами дитини, відвідує батьківські збори, дослухається до порад та рекомендацій педагогів. Мати дитини, ОСОБА_4 , до гімназії не приходила, з класним керівником не спілкувалася, не цікавиться навчанням дочки. 
Відповідно до копії квитанції від 12.06.2023 року, ОСОБА_4 погасила борг по аліментах у ВП№62220036 у розмірі 47519,70 грн.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 начальнику відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 31.07.2019 року, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_4 звернулася з заявою щодо створення перешкод у спілкуванні з ОСОБА_5 , які чинить позивач, а також встановлення графіку спілкування матері з дитиною. ОСОБА_1 у заяві вказує, що 24.07.2019 року коли матір бажала побачитися з дочкою, дитина хворіла, тому він відмовив у зустрічі. У дитини сформований розпорядок дня, який матір не враховує. Вказує, що не чинить перешкоду у спілкуванні ОСОБА_4 з дочкою.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Відповідно до висновку органу опіки піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12.02.2026 №518, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спеціалістами служби у справах дітей 02.01.2026 року було обстежено умови проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою мешкає ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_11 , дочкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька дружини позивача). Дитині забезпечено належні умови для проживання та навчання. У ході спілкування з малолітньої ОСОБА_12 було встановлено, що її вихованням займається батько та мачуха, яку вона називає матір`ю. ОСОБА_14 матір дитина давно не бачила, останнього разу спілкувалася через мобільний зв`язок влітку 2025 року, мати привітала її з днем народження. Дитина вказала, що підтримує наміри батька позбавити матір батьківських прав, оскільки вважає, що так буде краще, але не проти продовжувати спілкуватися з матір`ю. На засіданні комісії ОСОБА_1 просив надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав у зв`язку з тим, що матір самоусунулася від виховання дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею, не підтримує матеріально. Мати дитини у режимі відеоконферензв`язку пояснила, що перебуває у Туреччині, не має змоги часто приїздити до дочки, проте вона не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бажає брати участь у вихованні дочки та спілкуватися з нею, проте батько чинить перешкоди їй. Вона має наразі двох дітей 7-ми місяців та 2-х років, за якими здійснює догляд, через яких не може прихати до України. 
Малолітня ОСОБА_5 у судовому засіданні розповіла, що мешкає у м. Кременчук з батьком, мачухою та молодшою сестрою. Про рідну матір знає, що її звуть ОСОБА_15 та зо вона мешкає у Туреччині. Матір їй рідко телефонує, останній раз близько трьох років тому, бачила її останнього разу десь у віці п`яти років. Батько їй розповідав. що матір мешкає у Туреччині, в неї є ще двоє дітей. Матір не дзвонить не питає як справи, не вітає зі святами, тільки телефон подарувала. Батько спочатку купив їй телефон, потім прийшов подарунок від матері, тому батько продав телефон, який він купив, а їй віддав гроші, які вона витратила в магазині «Аврора». Дитина повідомила, що інколи можливо вона б хотіла спілкуватися з матір`ю, проте великого бажання немає. Час коли проживала з матір`ю не пам`ятає, лише період коли мешкала у ОСОБА_7 , жила в неї кілька місяців, а потім її забрала бабуся (матір батька), відвезла її у м. Дубно, де їй дуже сподобалося. Жила з бабусею, тому що батькові був потрібен час після того як матір покинула їх. Після цього вона жила у м. Запоріжжя з батьком у будинку бабусі. 
Свідок ОСОБА_16 , пояснив, що позивач є його сином. Відповідачка проживає за кордоном, вихованням онуки, ОСОБА_5 , займається син та його дружина, тому вважає правильним позбавити матір батьківських прав. В 2016 році відповідачка пішла від сина, забрала дитину з собою. Десь наприкінці 2017 року ОСОБА_4 залишила дитину подрузі та поїхала у Туреччину, обіцяла повернутися через місяць, але не повернулася. Після цього син забрав онуку до себе. У 2018 році ОСОБА_4 приїздила в Україну, бачилася з дитиною, привозила їй якісь подарунки. Зі слів сина, відповідач матеріально не допомагає, свідку не відомо чи дарує вона подарунки дитині. ОСОБА_1 познайомився з відповідачкою в його кафе, в якому працювала офіціанткою. Також, відповідачка здійснювала догляд за тещею свідка, проте це було до одруження з її сином та за вказану роботу вона отримувала гроші. Розійшлися сторони через зраду ОСОБА_4 , потім вона забрала дитину та пішла з їх будинку. 
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що наразі перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , разом вони мешкають з кінця 2024 року, з ОСОБА_5 в свідка склалися гарні стосунки, вона називає її мамою. Свідку відомо, що лише в літку 2025 року відповідач спілкувалася з дитиною по відеозв`язку, вона надіслала подарунок на день народження та хотіла поговорити, під час розмови говорила, що хоче надалі спілкуватися з дитиною, але на зв`язок більше не виходила. Відповідач тримає зв`язок з дитиною через ОСОБА_1 . Свідку не відомо, чи приїздила відповідач до України, проте грошей на утримання дитини вона не надсилає, аліменти не сплачує, має борг. ОСОБА_5 про відповідача не згадує, нічого про неї не питає, хоча розуміє хто вона. Свідок підтримує чоловіка, вважає, що для дитини краще буде, якщо вона її всиновить, щоб дитина росла у повноцінній родині. 
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_4 є племінницею її чоловіка, вони раніше підтримували дружні стосунки, свідок часто допомагав їй з дитиною – відповідач залишала в неї ОСОБА_5 , якщо їй було потрібно поїхати у справах. Часто вона привозила дитину вранці, а забрала лише ввечері. Згодом свідок дізналася, що ОСОБА_17 залишала їй дитину, а сама у цей час зраджувала чоловіка з його двоюрідним братом. Навіть залишила їй хвору дитину, довелося викликати швидку допомогу, а ОСОБА_4 приїхала лише під вечір. Коли вже ОСОБА_4 пішла від чоловіка, їй були потрібні гроші, власниця квартири,яку вона знімала, запропонувала їй роботу в Туреччині. ОСОБА_4 поїхала за кордон, дочку залишила у свідка. Позивач знав, що дитина мешкає у свідка, кожні вихідні приходив до дочки, через приблизно три місяці забрав дитину до себе. ОСОБА_4 приїхала відразу до України, сварила свідка, що вона віддала дитину позивачу. Ще відповідачка приїздила десь п`ять років тому, бачилася з дитиною, батько не перешкоджав зустрічі її з дочкою. Свідку також відомо, що ОСОБА_4 вийшла заміж у Туреччині, має дітей, живе повністю на утриманні чоловіка, аліменти не платить.
Суд з критично оцінює покази свідків, оскільки вони є або членами сім`ї позивача, або близькими друзями, тому на думку суду, покази надають не досить об`єктивні. Свідок ОСОБА_16 , дідусь дитини, стверджував, що матір дитині подарунку не дарує, з нею не спілкується. Проте, у 2024 році відповідач подарувала дитині фотоапарат, у серпні 2025 року відповідач подарувала на день народження дочці мобільний телефон, яким дитина користується і наразі, тому або свідок приховав вказані обставини, або не достатньо часто спілкується з онукою. Свідок ОСОБА_11 , як дружина позивача та особа, яка має намір усиновити дитину, є зацікавленою у певному результаті розгляду, тому не може надавати об`єктивну оцінку стосунками дитини з матір`ю. Свідок ОСОБА_7 досить докладно розповідала про події 2017 року, коли дитина кілька місяців мешкала в неї, проте їй нічого не відомо про стосунки дитини з матір`ю на теперішній час, з її пояснень вона наразі ані з батьком, ані з матір`ю дитини не спілкується. 
Представник позивача вказував, що висновок органу опіки не обґрунтований, складений формально, без перевірки обставин, тільки лише тому, що матір заперечувала. 
Проте суд не погоджується з такими висновками. У першу чергу, суд звертає увагу, що позивач ані суду, ані органу опіки не надав інформації про фактичне місце перебування відповідача, ані інформації про засоби зв`язку з відповідачем, окрім зареєстрованого місця проживання відповідача, достовірно знаючи, що вона з 2017 року перебуває за межами території України та регулярно спілкуючись з нею в різноманітних месенджерах протягом тривалого часу. Про існування позову відповідач довідалася лише коли отримала запрошення від органу опіки та піклування на засідання комісії щодо складання висновку. 
Про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 також свідчить той факт, що з позовом до суду він звернувся 29.04.2025 року, при цьому жодним чином не повідомив про це відповідача, хоча досить тривалий час спілкувався з нею обговорюючи подарунок, який бажає ОСОБА_12 на своє десятиріччя 04 серпня 2025 року. Про своє бажання щодо усиновлення його новою дружиною дитини позивач повідомив відповідача лише 20.01.2026 року, у зв`язку з необхідністю отримати висновок органу опіки та піклування та бажанням вмовити відповідачку відмовитися від дитини добровільно. 
Крім того, з 22.04.2025 року ОСОБА_5 зареєстрована як ВПО у м. Кременчук, проте позивач у позовній заяві поданій 29.04.2025 року вказує місцем проживання адресу у м. Запоріжжі, як згодом було встановлено органом опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, в якій з 05.05.2025 року мешкає інша особа. 
Також, судом належним чином оцінено надані сторонами скріншоти переписки через месенджери. Є очевидним, що між сторонами напружені, конфліктні стосунки, у тому числі щодо матеріального забезпечення дитини, спілкування між сторонами зводиться до взаємних образ та сварок. З іншого боку, відповідач регулярно цікавиться дитиною, станом її здоров`я ( переписка щодо перелому, корсету), просить позивача про можливість поспілкуватися з дочкою, пропонувала забрати дитину після початку повномасштабного вторгнення, . Відповідач надсилає дитині подарунки, поздоровляє з днем народження, купує подарунки, які завчасно погоджені та схвалені позивачем. 
Крім того, у січні 2024 року ОСОБА_1 подарував дитині від свого імені подарунок, надісланий відповідачем, мотивуючи це тим, що саме він оплатив доставку у розмірі 152 грн. Суд вважає таку поведінку цинічною та обурливою, яка демонструє позицію позивача. 
Відповідач з 2017 року мешкає у Туреччині, одружена, наразі перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми, з об`єктивних причин немає змоги відвідувати Україну досить часто. Незважаючи на вказані об`єктивні обставини, відповідач намагається зберігати сімейний зв`язок з дочкою через спілкування з позивачем, хоча і займає досить пасивну позицію. 
У той же час обставини викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач стверджував, що відповідачка покинула ОСОБА_5 у 2017 році, батьківські обов`язки не виконувала, з дитиною не спілкувався, аліменти не сплачувала, життям та здоров`ям дитини не цікавилася взагалі. 
Проте судом встановлено, що у 2023 році відповідачка погасила борг по аліментах у повному обсязі, проте наразі знову має заборгованість, під час відвідання України бачилися з дочкою, регулярно спілкується з позивачем щодо дитини, кожного року поздоровляє дитину з днем народження та дарує подарунки. Суд погоджується з твердженням позивача, що спілкування було нерегулярним та досить пасивним з боку відповідача, проте немає підстав стверджувати, що відповідач покинув дитину та умисно ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1).
Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
ОСОБА_1 не довів необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Аргументи позивача зводяться до бажання майбутнього усиновлення ОСОБА_5 його дружиною ОСОБА_11 , що не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Щодо висловленої думки дитини, суд враховує, що з 2017 року ОСОБА_5 мешкає разом з батьком, тобто з дворічного віку, фактично матері не пам`ятає, зустрічі були не тривалими та через значний проміжок часу, батько не сприяв підтриманню сімейних стосунків дитини з матір`ю. Є очевидним, що такий тривалий розрив з матір`ю має негативні наслідки сімейних стосунків матері та дитини, її більшу прив`язаність до батька та його дружини, яку вона сприймає як матір. Проте дитина не відмовляється від спілкування з відповідачем, не висловлює негативного ставлення до матері, хоче підтримувати спілкування з нею, незважаючи на досить неприязні відносини між позивачем та відповідачем. 
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від суду ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).
На думку суду, застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та невиправданим, сімейні стосунки між дочкою та матір`ю можуть бути відновлені, особливо якщо відповідач докладатиме більше зусиль для покращення їх стосунків.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи – третя особа: районна адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Проголошення тексту рішення 08.06.2025 року. 
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Третя особа: Орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 37573513, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. П. Сагайдачного, буд. 1а.
Третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, адреса місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, пл. Перемоги, буд. 2, код ЄДРПОУ 04057287.

Суддя: Філіпова І. М.