ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 926/2210/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,

за участю представників:
від позивача Іванович Л.Є.,
від відповідача Кусмарцев М.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада парафія на честь святого великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці Чернівецької області" від 31.03.2026 (вх. № 01-05/966/26 від 01.04.2026)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2026 (повне рішення складено та підписано 11.03.2026, суддя Тинок О.С.) 
у справі № 926/2210/25
за позовом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради
до Релігійної організації "Релігійна громада парафія на честь святого великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці Чернівецької області"
про звільнення приміщення,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (далі також – Управління) звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Релігійної організації "Релігійна громада парафія на честь святого великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці Чернівецької області" (далі також – Релігійна організація), у якій просить (з урахуванням заяви про зміну предмета позову вх.№2872 від 29.08.2025) прийняти рішення про звільнення Релігійною організацією нежилих приміщень літ. З загальною площею 102,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, буд. 100, шляхом передачі за актом прийому-передавання Управлінню.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем був укладений договір оренди №90 від 20.08.2021, який припинив свою дію в силу узгодженого між ними п. 1.2 цього договору, яким передбачено, що договір укладено строком, що діє з 20.08.2021 до моменту затвердження Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, але не більше ніж до 31.07.2022. Оскільки 30.11.2021 Чернівецька міська рада прийняла рішення №584 про затвердження Положення щодо передачі в оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, то, з урахуванням принципу свободи договору та умов укладеного між сторонами договору оренди, строк його дії закінчився 30.11.2021, а відтак у відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Чернівецької області рішенням від 02.03.2026 у справі №926/2210/25 позовні вимоги Управління задовольнив у повному обсязі; зобов`язав Релігійну організацію звільнити нежилі приміщення літ. З загальною площею 102,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, буд. 100, шляхом передачі за актом прийому-передавання Управлінню; стягнув з Релігійної організації на користь Управління витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що договір найму (оренди) є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном протягом строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Оскільки, в силу закону (ч. 1 ст. 785 ЦК України), у відповідача є обов`язок повернути орендоване майно після закінчення строку дії договору, останній повинен був його повернути та підписати відповідний документ, що також узгоджується із умовами договору. Недотримання орендодавцем триденного строку на подання акту повернення з оренди майна після закінчення строку дії договору не свідчить про право орендаря понаднормово утримувати майно, відмовлятись від підписання відповідного акту у подальшому та використовувати невчинені вчасно дії орендодавця як доказ відсутності обов`язку повертати орендоване майно. Виконання орендарем свого обов`язку з повернення об`єкта оренди, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, не змінює того, що саме орендар має запропонувати прийняття свого обов`язку перед орендодавцем і тільки після вчинення орендарем дій з такого виконання в орендодавця виникає обов`язок з прийняття об`єкта оренди, що узгоджується з вимогами ст. ст. 526, 527, 612, 613 ЦК України. 
Щодо вказаної позивачем у прохальній частині конструкції "звільнити" нежитлові приміщення замість "повернути" нежитлові приміщення, то місцевий господарський суд задля уникнення формалізму врахував суть і мету даного позову, уникнення повторного звернення позивача з відповідним позовом та процесуальної економії. Оскільки повна позовна вимога звучить як звільнити нежилі приміщення шляхом передачі за актом прийому-передавання, то її задоволення судом призведе до захисту порушеного права орендодавця та настання реальних наслідків. 

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2026 у справі №926/2210/25, Релігійна організація подала до Західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС апеляційну скаргу від 31.03.2026, у якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у позові.
Скаржник вважає рішення суду незаконним у зв`язку з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення вирішив питання про права і обов`язки іншої релігійної організації "Свято-Миколаївський Непоротівський чоловічий монастир Чернівецької єпархії Української Православної Церкви", яка до участі у справі в якості співвідповідача не залучена, однак якій була передана окрема будівля по вул. Головна, 100, без зазначення площі та позначення літерами, на підставі договору оренди нерухомого майна №103 від 22.04.2015 за актом передання – приймання від 22.04.2015. Релігійна організація "Релігійна громада парафії на честь святого Великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української православної церкви міста Чернівці Чернівецької області" була зареєстрована лише 23.11.2017, тобто через два роки після передачі спірного нерухомого майна, входить до складу Чернівецько-Буковинської єпархії і не є правонаступником прав і обов`язків інших релігійних організацій, тобто як орендар на підставі рішень виконавчого комітету Чернівецької міської ради №170/7 від 15.04.2015 та акта передання – приймання від 22.08.2015 не могла користуватись релігійною спорудою в силу відсутності її правосуб`єктності станом на 15.04.2015. Суперечності п. п. 1.1, 2.1 та 2.2 договору від 20.08.2021 щодо вказівки на орендаря і події передання орендованого майна у 2015 року саме відповідачу у цій справі, на думку останнього, суд першої інстанції не спростував. 
Окрім того, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не надав оцінки порушенню порядку повернення майна, точніше невчиненню дій орендодавцем та балансоутримувачем, які прямо передбачені п. 4.2 договору від 20.08.2021. Суд не залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство Чернівецької міської ради "Центральна міська клінічна лікарня", яке є балансоутримувачем орендованого майна, участь вказаної особи у поверненні майна, згідно умов договору, є обов`язковою, а отже рішенням суду впливає на її права, законні інтереси і обов`язки. Також суд першої інстанції не надав оцінки обставинам оренди спірного майна після 30.11.2021, які можливо встановити з переписки виконавчого комітету Чернівецької міської ради, балансоутримувача та Управління, яка додається до відзиву та з якої вбачається вчинення дій уповноваженими підрозділами Чернівецької міської ради щодо продовження відносин оренди та підтвердження невиконання позивачем та балансоутримувачем порядку припинення договору. У зв`язку з викладеним, як стверджує скаржник, Релігійна організація не мала підстав вчиняти дії щодо повернення балансоутримувачу майна, яке фактично не приймала за актом передання-приймання 2015 року.
Скаржник також зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту (звільнення приміщення) не передбачений договором та положеннями ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що є самостійною підставою для відмови у позові, а єдиною належною та ефективною позовною вимогою у цьому випадку є вимога про повернення орендованого майна.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу від 22.04.2026 Управління просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки вважає доводи скаржника такими, що базуються на вільному тлумаченні чинного законодавства і по суті не можуть поставити під сумнів законність судового рішення. Позивач вказує на те, що відповідач не спростовує преюдиційні обставини, встановлені під час розгляду справ №926/446/24 та №926/3869/23, щодо користування ним майном комунальної власності, переданим від релігійної організації "Свято-Миколаївський Непоротівський чоловічий монастир Чернівецької єпархії Української Православної Церкви" шляхом прийняття рішення орендодавцем комунального майна та заміни сторони орендаря у договорі. Під час розгляду цієї справи відповідач не заперечує, що не повернув майно позивачу. Договір оренди від 22.04.2015 №103 не є предметом спору і не міг ним бути у зв`язку із закінченням терміну його дії. Позивач вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку тому, що питання звільнення приміщення орендарем необхідно вирішувати в межах договірних зобов`язань. Враховуючи, що Управління є єдиним орендодавцем комунального майна, яке на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді, і договір оренди нерухомого майна №90 від 20.08.2021, за яким здійснюється повернення майна, укладений саме між Управлінням та Релігійною організацією, то позивач наділений правом звертатися з відповідним позовом до суду.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2026, апеляційну скаргу Релігійної організації у справі №926/2210/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.
Суддя-доповідач ухвалою від 06.04.2026 у справі №926/2210/25 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн та документів на підтвердження правомочності адвоката на подання апеляційної скарги від імені Релігійної організації та представництво її інтересів в Західному апеляційному господарському суді.
16.04.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від представника Релігійної організації надійшла заява про усунення недоліків від 15.04.2026 з додатками.
Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги в установлений строк, колегія суддів ухвалою від 21.04.2026 відкрила апеляційне провадження у справі №926/2210/25 та призначила розгляд скарги в судовому засіданні на 21.05.2026.
27.04.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи №926/2210/24.
Ухвалою від 21.05.2026 колегія суддів відклала розгляд справи на 18.06.2026.
У засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
18.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до cвідоцтва про право власності на нерухоме майно №27647651 від 03.10.2014, у комунальній власності територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради перебувають нежитлові приміщення, зокрема літ. З загальною площею 102,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 100.
Рішенням Чернівецької міської ради від 02.08.2021 №364 "Про включення до Переліку другого типу нерухомого майна, що на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді, передачу в оренду та продовження договорів оренди" вирішено, зокрема: включити до переліку другого типу нерухомого майна, що на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді, окрему будівлю літ. З, загальною площею 102,3 кв.м., що розташована за адресою вул. Головна, 100 (балансоутримувач - Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня №3" (далі - КНП "Міська клінічна лікарня №3")) (п. 2); погоджено релігійній організації "Релігійна громада парафія на честь Святого Великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці Чернівецької області" продовження договору оренди нерухомого майна від 20.09.2018 №121 терміном до моменту затвердження Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, але не більше ніж до 31.07.2022, шляхом укладення договору оренди у новій редакції (п. 2.1).
20.08.2021 між Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради, яке уповноважене Чернівецькою міською радою та діє від імені та в інтересах Чернівецької міської територіальної громади (далі - орендодавець), та Релігійною організацією "Релігійна громада парафія на честь Святого Великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці Чернівецької області" (далі - орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №90 (далі - договір).
Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договору, орендодавець на підставі рішень виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.04.2015 №170/7, від 28.08.2018 №446/17 та рішення Чернівецької міської ради VIII скликання від 02.08.2021 №364 продовжує строкове платне користування майном, а саме нежитловими приміщеннями (1-1)-(1-2) цоколю, (1-3)-(1-4) першого поверху, (1-5)-(1-6) антресолі будівлі літ. З, загальною площею 102,30 кв.м., що розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 100. Об`єкт оренди належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади і знаходиться на балансі КНП "Міська клінічна лікарня №3" (балансоутримувач).
У п. п. 2.1, 2.2 договору зазначено, що орендар вступив у строкове платне користування майном 22.04.2015. Опис технічного стану об`єкта оренди на дату передачі його орендареві, його склад зазначені в акті приймання-передання, складеному 20.04.2015 до договору оренди нерухомого майна від 22.04.2015 №103.
Відповідно до пп. а) п. 4.1 договору, у разі припинення договору орендар зобов`язаний звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, - разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.
Згідно з п. 4.2 договору, протягом трьох робочих днів з моменту припинення цього договору орендодавець та балансоутримувач зобов`язаний оглянути майно і зафіксувати його поточний стан та стан розрахунків за цим договором. Орендодавець складає акт повернення з оренди орендованого майна у трьох оригінальних примірниках і надає примірники орендарю. Орендар зобов`язаний: а) підписати три примірники акта повернення з оренди орендованого майна не пізніше, ніж протягом наступного робочого дня з моменту їх отримання від орендодавця і одночасно повернути орендодавцю примірники підписаних орендарем актів разом із ключами від об`єкта оренди (у разі, коли доступ до об`єкта оренди забезпечується ключами); б) звільнити майно одночасно із поверненням підписаних орендарем примірників акта. Не пізніше ніж на четвертий робочий день після припинення договору балансоутримувач зобов`язаний надати орендодавцю примірник підписаного акта повернення з оренди орендованого майна або письмово повідомити орендодавця про відмову орендаря від підписання акта та/або створення перешкод орендарем у доступі до орендованого майна з метою його огляду, та/або про неповернення підписаних орендарем примірників акта.
Майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання орендодавцем та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна (п. 4.3 договору).
Сторони погодили, що цей договір укладено строком, що діє з 20.08.2021 до моменту затвердження Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, але не більше ніж до 31.07.2022 (п. 11.1 договору).
Згідно з п. 11.4 договору, продовження цього договору здійснюється з урахуванням вимог, встановлених ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2020 №483.
Сторони у п. 11.6.1 договору дійшли взаємної згоди, що договір припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Майно вважається повернутим орендодавцю (і балансоутримувачу) з моменту підписання орендодавцем (і балансоутримувачем) та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна (п. 11.10 договору).
Договір оренди нерухомого майна №90 від 20.08.2021 підписаний та скріплений печатками уповноважених осіб сторін договору.
Рішенням Чернівецької міської ради від 30.11.2021 №584, зокрема, затверджено Положення щодо передачі в оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади.
Як вбачається з матеріалів справи, а також Єдиного державного реєстру судових рішень, Релігійна організація зверталась до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Управління, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернівецької міської ради, КНП Чернівецької міської ради "Центральна міська клінічна лікарня", про визнання договору оренди нерухомого майна №90 від 20.08.2021 продовженим.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.06.2024 у справі №926/446/24, залишеним без змін постановами Західного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 та Верховного Суду від 15.01.2025, у задоволенні позову відмовлено. Суди дійшли висновку, що термін дії договору закінчився 30.11.2021, договір не був продовжений ані сторонами, ані в силу Закону, у зв`язку з відсутністю обставин, передбачених п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634.
Окрім того, у проваджені Господарського суду Чернівецької області знаходилась справа №926/3869/23 за позовом Управління до Релігійної організації про усунення перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, шляхом звільнення приміщення.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.04.2025 у справі №926/3869/23 позов задоволено. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.04.2025 у справі №926/3869/23 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 05.11.2025 залишено без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 у справі №926/3869/23. Верховний Суд встановив, що Управління заявило негаторний позов, однак, враховуючи існування між сторонами орендних правовідносин і те, що обов`язок повернення спірного майна виник саме внаслідок припинення договору оренди, правова природа спору є зобов`язальною, а відтак захист прав має здійснюватися в межах умов договору та положень ЦК України про наслідки припинення найму (зокрема, ст. ст. 629, 785 ЦК України), що виключає застосування ст. 391 ЦК України (негаторний позов). Відтак Управління не наділене правом на звернення саме з негаторним позовом у розумінні ст.391 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 15.01.2025 у справі №926/446/24 зазначив, що, враховуючи порушення відповідачем Порядку продовження договорів оренди, а також відсутність доказів надсилання Релігійною організацією Управлінню іншої заяви про продовження договору оренди, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про невідповідність поданої 07.07.2022 Релігійною організацією заяви вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Порядку. Відповідні обставини слугували підставою для звернення Управління з позовом про усунення відповідачем перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном шляхом звільнення приміщення. При цьому релігійна організація не заперечує, що спірне майно наразі нею не повернуто (п. п. 4.39 - 4.40 постанови Верховного Суду від 05.11.2025 у №926/3869/23).
Відповідач вказував про розгляд справи у Господарському суді Чернівецької області за позовом Релігійної організації "Управління (Консисторія) Чернівецько-Буковинської Єпархії Української Православної Церкви" до Чернівецької міської ради та Управління про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - будівлі каплички літ. "З" Храму святого великомученика Пантелеїмона, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 100, загальною площею 102,3 кв.м., вартістю 2474285 грн.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08.09.2025 у справі №926/563/25, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, у задоволенні позову відмовлено. Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вказав, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.10.2014 територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради належить право комунальної власності на будівлі та споруди за адресою: вул. Головна 100, м. Чернівці, в тому числі на каплицю літ. "З", загальною площею 102,3 кв.м. Позивач не надав та матеріали справи не містять доказів отримання дозволів від Чернівецької міської ради чи Комунальної медичної установи "Міська клінічна лікарня №3" на будівництво спірної каплички, як і відсутні належні, допустимі докази того, що земельна ділянка була надана позивачу чи іншій релігійній організації для будівництва спірної каплички. А наявні в матеріалах справи заяви свідків загалом свідчать про те, що будівництво спірної каплички здійснювалось за кошти віруючих Чернівецько-Буковинської Єпархії Української Православної Церкви, проте такий факт не призвів до виникнення у позивача права власності на вищевказане нерухоме майно, позаяк умовами укладених Комунальною медичною установою "Міська клінічна лікарня №3" договорів не було передбачено оформлення права власності на побудований об`єкт за Свято-Миколаївським Непоротівським чоловічим монастирем чи іншою релігійною організацією, у тому числі й позивачем.
Відповідач посилався на рішення Чернівецької міської ради від 27.04.2023 №1178 "Про припинення права оренди майна Чернівецької міської територіальної громади", що, на думку Релігійної організації, свідчить про автоматичне продовження строку дії договору відповідно до п. 5 постанови КМУ від 27.05.2022 №634. Однак вказане рішення органу місцевого самоврядування не долучено до матеріалів справи сторонами, як і не надано доказів його оскарження.
Дотримуючись принципу єдності судової практики, місцевий господарський суд проаналізував постанову Верховного Суду від 05.11.2025 у справі №926/3869/23, у якій згадувалась справа №926/5131/23, зокрема у п. п. 4.32 - 4.33. Здійснивши огляд відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд встановив, що попри відсутність вказівки про оскарження винесеного органом місцевого самоврядування рішення відповідачем було все ж заявлено відповідний позов до Господарського суду Чернівецької області.
У рішенні Господарського суду Чернівецької області від 19.04.2024 та постанові Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 у справі №926/5131/23 обидві інстанції встановили, що договір оренди закінчився 30.11.2021 і сторонами не продовжений, новий не укладений, а рішенням Чернівецької міської ради від 27.04.2023 №1178 "Про припинення права оренди майна Чернівецької міської територіальної громади" правомірно припинено право оренди нерухомого майна Чернівецької міської територіальної громади за адресою: вул. Головна, 100, для Релігійної організації.
Водночас суд першої інстанцій у рішенні від 19.04.2024 у справі №926/5131/23, яке набрало законної сили, вказав, що суд не приймає до уваги посилання позивача на п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 "Про особливості оренди державного та комунального майна в період воєнного стану" про продовження на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, оскільки строк дії договору завершився до введення воєнного стану. Переглядаючи ухвалене першою інстанцією судове рішення, суд апеляційної інстанції у постанові від 21.08.2024 дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.04.2024 у справі №926/5131/23 відносно обставин та матеріалів справи.
Отже договір припинив свою дію в силу узгодженого між сторонами п. 1.2 договору, яким останні погодили, що договір укладено строком, що діє з 20.08.2021 до моменту затвердження Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, але не більше ніж до 31.07.2022. Оскільки 30.11.2021 Чернівецькою міською радою було прийнято рішення №584 про затвердження Положення щодо передачі в оренду майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, то, з урахуванням принципу свободи договору та умови укладеного між сторонами договору оренди, строк його дії закінчився 30.11.2021.
У даній справі Управління звернулось з позовом до Релігійної організації про звільнення спірних нежилих приміщень на підставі припиненого договору оренди, за яким відповідачу передали у строкове користування майно. Оскільки договір припинив свою дію, то у відповідача є обов`язок повернути спірне майно. Відмова відповідача від добровільного повернення майна слугувала підставою для звернення з відповідним позовом до суду.
Сам відповідач не заперечує, що майно позивачу не повернув. За інформацією з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований у м. Чернівці по вул. Головна, буд. 100.
Окрім того, відповідач надав до матеріалів справи акт перевірки переданого в оренду нерухомого майна на предмет виконання умов договорів оренди нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, від 27.04.2022.
Зі змісту долученого відповідачем листа виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-05/1157 від 17.05.2023 вбачається, що Релігійній організації було направлено, серед іншого, акт повернення з оренди нерухомого майна, що на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді.
Докази реагування та підписання Релігійною організацією акта повернення з оренди нерухомого майна ані у триденний строк, ані до моменту пред`явлення цього позову до суду у матеріалах справи відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
За приписами ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).
Враховуючи встановлені преюдиційні факти у вже згаданих вище справах №926/446/24 та №926/5131/23, які, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, не потребують повторного доказування у цій справі, строк дії договору оренди нерухомого майна №90 від 20.08.2021, укладеного між Управлінням та Релігійною організацією, закінчився 30.11.2021.
Ані доказів продовження дії спірного договору, ані нового укладеного між сторонами договору оренди, у матеріалах справи не міститься. Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не повідомляв суд про прийняте Чернівецькою міською радою, яка діє від імені територіальної громади міста Чернівці, рішення, яке засвідчувало б погоджений намір надавати спірне майно в оренду відповідачу.
Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. 
Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (ч. 2 ст. 795 ЦК України).
Отже, договір найму (оренди) є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном протягом строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин (такий правовий висновок наведено у п. 5.8 постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №904/5303/19).
Вимоги, які випливають з правовідносин за договором оренди та спрямовані на реалізацію прав і виконання обов`язків за цим договором, є такими, що звернені до сторони договору оренди та регулюються, крім умов договору, приписами ГК України та ЦК України. Саме сторона договору оренди є відповідальною за використання орендованого майна за цільовим призначенням, своєчасну сплату платежів за договором оренди, повернення орендодавцю орендованого майна після припинення дії договору. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №925/253/23.
Передбачений ч. 1 ст. 785 ЦК України обов`язок наймача у разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, у контексті розуміння "негайно повернути наймодавцеві", виступає як оціночна категорія, яка розглядається судом у порядку ст. 86 ГПК України на підставі доводів, доказів і обставин справи. Обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, означає, що таке повернення об`єкта має бути зроблено максимально швидко та за першої можливості і відповідно у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, адже наймодавець "законно очікує" та розраховує, що йому буде повернуто майно найшвидше у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відтак категорія "негайно", яка використана в ст. 785 ЦК України, є оціночною і має конкретизуватися, у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що частина друга наведеної статті передбачає право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, а тому, серед іншого, має мету запобігти невиконанню обов`язку наймача щодо повернення речі у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. "Належні дії/заходи з повернення майна" також є оціночною категорією, яка розглядається судом у порядку ст. 86 ГПК України, і має забезпечувати виконання обов`язку відповідно до умов договору, вимог чинного законодавства України, ураховуючи справедливість, добросовісність та розумність, що належать до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) (такі висновки викладено у п. п. 8.65 - 8.66, 8.70 постанови Верховного Суду від 27.08.2024 у справі №924/177/24).
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 та постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №910/11692/20, від 11.07.2023 у справі №916/1307/22, від 31.08.2021 у справі №914/1050/20).
Матеріали даної справи не містять доказів того, що об`єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна №90 від 20.08.2021 був повернутий орендарем орендодавцю за актом прийому-передачі відповідно до вимог ст. 795 ЦК України та умов цього договору. 
Як зазначалось вище, у ході судового розгляду справи відповідач не заперечує, що не повернув майно позивачу, при цьому не надає жодних доказів, які підтверджували б, що Релігійна організація вживала хоча б якихось заходів щодо виконання свого зобов`язання повернути об`єкт оренди Управлінню після закінчення строку дії договору №90 від 20.08.2021. Обґрунтованих причин неможливості виконати свій обов`язок щодо повернення об`єкта оренди понад 4 роки відповідач суду апеляційної інстанції не вказав. 
Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що недотримання орендодавцем строку на подання акта повернення з оренди майна після закінчення строку дії договору не свідчить про право орендаря понаднормово утримувати майно, відмовлятись від підписання відповідного акта у подальшому та використовувати невчинені вчасно дії орендодавця, як доказ відсутності обов`язку повертати орендоване майно. 
Означене також узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у п. 8.41 постанови від 26.06.2025 у справі №910/8009/24, де вказано, що виконання орендарем свого обов`язку з повернення об`єкта оренди, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, не змінює того, що саме орендар має запропонувати прийняття свого обов`язку перед орендодавцем і тільки після вчинення орендарем дій з такого виконання в орендодавця виникає обов`язок з прийняття об`єкта оренди, що узгоджується з вимогами ст. ст. 526, 527, 612, 613 ЦК України. Тобто виконання орендарем зобов`язання (вчинення певних дій з повернення майна в належному стані) хронологічно має передувати можливості прийняття такого виконання.
Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Добросовісність (bona fides) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц, від 03.08.2022 у справі №910/5408/21).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини "venire contra factum proprium" міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 08.06.2022 у справі №910/9397/20).
Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Доктрина виступає своєрідним механізмом гарантування захисту очікувань іншої сторони правовідносин і забезпечення балансу відносин між сторонами.
Зважаючи на викладене, посилання відповідача виключно на недотримання позивачем узгодженого у договорі порядку повернення об`єкта оренди, зокрема п. п. 4.2, 11.10, при цьому залишаючи поза увагою пп. а) п. 4.1, п. 4.3, свідчить про недобросовісність його поведінки у відносинах з позивачем і порушення ним доктрини заборони суперечливої поведінки. Більше того, як слушно зауважив суд першої інстанції, положення ч. 1 ст. 785 ЦК України в частині обов`язку відповідача повернути орендоване майно позивачу після закінчення строку дії договору оренди має вищу юридичну силу, аніж узгоджений умовами договору порядок повернення майна.
З наведених вище підстав та з огляду на п. п. 1.1, 2.1, 2.2 договору, колегія суддів також відхиляє як необґрунтовані аргументи Релігійної організації про те, що вона не мала підстав вчиняти дії щодо повернення майна, яке фактично не приймала за актом передання-приймання 2015 року.
Суд першої інстанції, діючи в межах та у спосіб, передбачений процесуальним законом, належним чином розглянув клопотання представника відповідача про залучення третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Чернівецької міської ради, Комунального некомерційного підприємства Чернівецької міської ради "Центральна міська клінічна лікарня" та на стороні відповідача Релігійної організації "Управління (Консисторія) Чернівецько-Буковинської Єпархії Української Православної Церкви", надав оцінку викладеним доводам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у його задоволенні, оскільки вказані особи не є сторонами спірного договору, який є предметом позову, а відповідачем та матеріалами справи не підтверджено факт наявності підстав вважати, що права та інтереси цих осіб будуть порушені. Так само необґрунтованими є і аргументи скаржника про незалучення до участі у справі в якості співвідповідача релігійної організації "Свято-Миколаївський Непоротівський чоловічий монастир Чернівецької єпархії Української Православної Церкви".
Верховний Суд у п. 5.19 постанови від 05.11.2025 у справі №926/3869/23 вказав, що відповідно до Положення про Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 22.02.2022 №692, Управління комунальної власності Чернівецької міської ради є виконавчим органом Чернівецької міської ради (п. 1.1); Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, круглу печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, печатки та штампи встановленого зразка, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, може набувати майнові і немайнові права та обов`язки, може виступати від свого імені позивачем та відповідачем у справі (п. 1.5); Управління є єдиним орендодавцем комунального майна, яке на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді, відповідно до повноважень, наданих Чернівецькою міською радою (п. 1.9).
У п. п. 5.21, 5.24 постанови від 05.11.2025 у справі №926/3869/23 Верховний Суд, погоджуючись з висновками апеляційної інстанції, вказав, що Управління не наділене правом на звернення саме з негаторним позовом у розумінні ст. 391 ЦК України. Ураховуючи існування між сторонами орендних правовідносин і те, що обов`язок повернення спірного майна виник саме внаслідок припинення договору оренди, правова природа спору є зобов`язальною. Належним способом захисту порушеного права Управління у цій справі, як орендодавця, є зобов`язальний спосіб захисту права, а саме зобов`язання орендаря повернути орендоване майно.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що правова природа спору є зобов`язальною. Враховуючи те, що Управління є єдиним орендодавцем комунального майна, яке на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді, і договір оренди нерухомого майна №90 від 20.08.2021, за яким здійснюється повернення майна, укладений саме між Управлінням та Релігійною організацією, то позивач наділений правом звертатися з відповідним позовом до суду.
Аргументи скаржника щодо обрання позивачем неналежного й неефективного способу захисту колегія суддів вважає необґрунтованими. Щодо використання позивачем у формулюванні позовної вимоги "звільнити" замість "повернути" нежитлові приміщення колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що вирішальне значення має зміст заявленої вимоги та правовий результат, на досягнення якого вона спрямована. Враховуючи необхідність забезпечення ефективного захисту порушеного права та недопущення надмірного формалізму, суд виходить із суті спірних правовідносин і змісту позовних вимог. Так, позивач просить звільнити нежитлові приміщення шляхом їх передачі за актом приймання-передачі. Отже за своїм змістом така вимога спрямована на повернення об`єкта оренди орендодавцю після припинення орендних правовідносин. Задоволення зазначеної вимоги забезпечить відновлення порушеного права позивача та настання реальних правових наслідків у вигляді передачі майна його законному володільцю. За таких обставин відмінність у використаних формулюваннях "звільнити" та "повернути" не впливає на характер заявленої вимоги, предмет спору та спосіб захисту порушеного права, а тому не є підставою для відмови у цьому позові чи спонукання позивача до повторного звернення до суду з тотожною за змістом вимогою. 
Підсумовуючи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять неправильність чи незаконність оскаржуваного судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного провадження колегія суддів дійшла висновку, що наведені скаржником доводи не знайшли свого підтвердження, визначених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається, а відтак апеляційну скаргу Релігійної організації від 31.03.2026 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2026 у справі №926/2210/25 - без змін.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, судовий збір, в силу приписів ст. 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада парафія на честь святого великомученика Пантелеїмона Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці Чернівецької області" від 31.03.2026 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2026 у справі №926/2210/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №926/2210/25 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.