ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 175/2118/24
провадження № 61-704 св 26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 , 
в інтересах якої діє мати - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року у складі судді 
Озерянської Ж. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 
2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - Обухівська СР), Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 , 
в інтересах якої діє мати - ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що він є рідним братом ОСОБА_4 . Він та ОСОБА_4 разом проживали, вели спільне господарство, тобто вони мали взаємні права 
та обов`язки. ОСОБА_4 у шлюбі не перебував, інших близьких родичів не мав.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні обов`язків військової служби 
у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України. Йому було видано свідоцтво про смерть брата, він займався його похованням.
Встановлення факту проживання з братом однією сім`єю необхідне для отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається членам сім`ї загиблого військовослужбовця. В інший спосіб, тобто позасудовий, він не може захистити свої права.
З урахуванням наведеного та уточнених вимог заяви, ОСОБА_1 просив суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків між ним та його рідним братом - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень 

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. 
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства з наявністю взаємних прав і обов`язків між ОСОБА_1 та його рідним братом - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником доведено факт кровної спорідненості із загиблим братом та їхнього спільного проживання, ведення спільного побуту. 
Вказане підтверджено, зокрема: довідками і актом Обухівської СР, показаннями свідків. Крім того, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата на житловий будинок.
При цьому Міністерством оборони України було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги після смерті брата, який був військовослужбовцем і загинув при виконання обов`язків військової служби, у тому числі, через те, 
що заявником не доведено, що він був членом сім`ї загиблого ОСОБА_4 (не надано судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, 
про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність 
між ними взаємних прав та обов`язків).
Районний суд застосував норми ЦПК України, СК України, законів України: 
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 
(в редакції, чинній на день загибелі ОСОБА_4 ), «Про військовий обов`язок і військову службу».
Районний суд застосував відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд зробив вірні висновки про задоволення заяви ОСОБА_1 , так як останній довів факт спільного проживання однією сім`єю із загиблим братом і має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний 
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час загибелі ОСОБА_4 ).
Вказаний факт підтверджується, зокрема, відповідними довідками Обухівської СР та показаннями свідків.
При цьому інші заінтересовані особи підтвердили, що вони не претендують 
на отримання одноразової грошової допомоги. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не доведено факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ведення ними спільного господарства є безпідставними, вони спростовуються наявними 
у матеріалах справи доказами (довідка Обухівської СР та акт про фактичне місце проживання від 07 листопада 2022 року).
Апеляційний суд застосував ті самі норми матеріального й процесуального права, що й суд першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до Верховного Суду

У січні 2026 року Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду
із касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених
у постановах Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судами належним чином
не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 
3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 22 січня 2026 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У лютому 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Міністерства оборони України мотивована тим, що суди зробили помилкові висновки про задоволення заяви ОСОБА_1 , не встановили всі обставини у справі та не врахували релевантну судову практику Верховного Суду.
Заявник не довів належними та допустимими доказами факт спільного проживання із братом і, як наслідок, наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається членам сім`ї загиблого військовослужбовця (статті 16, 
16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців 
та членів їх сімей»). 
До заяви додано довідку квартального комітету Обухівської СР, яка підписана свідком у справі. Інших доказів, окрім вказаної довідки органу місцевого самоврядування та показань свідків, заявником не додано. Тобто факт проживання заявника із загиблим братом та наявність у них спільного побуту, взаємних прав 
і обов`язків не було доведено. 
Висновки судів попередніх інстанцій фактично ґрунтуються на припущеннях. 

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У березні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу 
від ОСОБА_1 , в якому вказано, що оскаржувані судові рішення є законними 
та обґрунтованими. 
Судами попередніх інстанцій встановлено всі фактичні обставини у справі, надано належну правову оцінку наявним у справі доказам. Заявник, який є єдиним близьким родичом померлого брата, довів факт їхнього спільного проживання.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 8, 11).
Тобто ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_1 .
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 березня 2010 року, актовий запис № 45 (а. с. 9).
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом 
про смерть від 27 червня 2014, актовий запис № 17 (а. с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер(брат заявника), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії від 02 серпня 2022, актовий запис № 95 (а. с. 7).
23 липня 2022 року ОСОБА_1 отримав сповіщення про смерть № 2963, підписане начальником 
ІНФОРМАЦІЯ_6 , свого брата - ОСОБА_4 , 
під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Високопілля Бериславського району Херсонської області (а. с. 12).
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 157 від 22 липня 2022 року 
ОСОБА_4 помер унаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (а. с. 13).
Відповідно до витягу з наказу № 228 від 25 серпня 2022 року, підписаного командиром військової частини НОМЕР_1 та начальником штабу - першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , сержанта резерву 
40 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 21 липня 2022 року (а. с. 14).
Зі слів ОСОБА_1 , тіло померлого ОСОБА_4 було передане йому для поховання, 
а також передано свідоцтво про смерть брата.
ОСОБА_4 у шлюбі не перебував, дітей не мав. ОСОБА_4 інших родичів немає.
27 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 53).
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі заведено спадкову справу № 69734786 після смерті ОСОБА_4 (а. с. 61).
Відповідно до довідки від 07 листопада 2022 року, виданої квартальним комітетом 
Обухівської СР, ОСОБА_1 та його рідний брат - ОСОБА_4 , проживали разом 
за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, 
у результаті чого у них виникли спільні права та обов`язки, як у членів однієї родини (а. с. 15).
07 листопада 2022 року був виданий акт про фактичне місце проживання 
на території Обухівської СР за вищевказаною адресою, відповідно до якого 
ОСОБА_1 проживає фактично за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сім`єю: дружина - ОСОБА_2 , доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До призову 
у Збройні Сили України ОСОБА_4 проживав разом із ними (а. с. 16).
Згідно з довідкою виконавчого комітете Обухівської СР від 07 листопада 2022 року № 979 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 березня 2002 року по день смерті (а. с. 17).
22 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва 
про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 (а. с. 63).
22 червня 2023 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 803, на житловий будинок, який знаходиться 
за вищевказаною адресою, після смерті ОСОБА_4 (а. с. 76).
29 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва 
про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме на грошові вклади померлого (а. с. 81).
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України 
з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10 лютого 2023 № 2/д без надання документів, які відповідно до СК України підтверджують, що повнолітній брат був членом сім`ї загиблого молодшого сержанта ОСОБА_4 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) 
або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію у разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявника на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, у зв`язку з чим документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання (а. с. 19).
Згідно з листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану 
по Новокодацьому та Чечелівському районах у місті Дніпрі від 28 вересня 2023 року № 1013/31.29-30 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 встановлено, 
що за персональними даними, наданими для перевірки актових записів про шлюб та народження дітей стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
за результатами пошуку за даними Державного реєстру актів цивільного стану, 
не виявлено (а. с. 20).
Свідок ОСОБА_7 у суді першої інстанції повідомив, що померлий ОСОБА_4 власної сім`ї не мав, проживав із сім`єю ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , повідомила, що брати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 все робили разом та вели спільний побут.
Заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судовому засіданні підтвердили, 
що загиблий не мав дружини та дітей, вони і заявник жили із загиблим всі разом 
та мали спільний побут. Указали, що вони не претендують на отримання одноразової грошової допомоги.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права 
із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних 
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні 
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася 
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами вирішувалося питання 
про встановлення факту проживання повнолітнього брата та брата (військовослужбовця) однією сім`єю.
Щодо загальних положень про встановлення фактів, що мають юридичне значення
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, 
в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи 
або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни 
або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, щомає юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, 
які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій 
статті 315 ЦПК України. 
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 
2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно 
для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві 
про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, 
яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать 
до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто 
від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постановах: 
від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
При розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, провадження 
№ 14-40цс25).
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 
2026 року у справі № 274/5542/24, провадження № 61-15551св25.
Щодо вирішення заяви по суті
Як уже зазначалося у цій постанові, предметом розгляду в цій справі є встановлення факту проживання повнолітнього заявника ( ОСОБА_1 ) та його брата військовослужбовця ( ОСОБА_4 ) однією сім`єю. При цьому останній загинув 
при виконанні обов`язків військової служби.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявником доведено факт спільного проживання однією сім`єю із загиблим братом і він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний 
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час загибелі ОСОБА_9 ).
Згідно з частиною першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності 
без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних 
та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори 
чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право 
на її отримання.
Відповідно до положень частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби (1); смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби (2); загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано 
на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби 
у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві (3) та інших випадках.
Право на вказану одноразову грошову допомогу регламентовано також пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частин третьої та четвертої вказаної вище норми права права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом 
і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі 
№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, 
які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами 
для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах 
на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних 
чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини 
з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови 
для визнання осіб членами сім`ї зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду: 
від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23) зазначено, що предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав 
та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України, усиновлення, 
а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 344/6751/22, провадження № 61-671св23.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення 
для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку 
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується 
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних 
у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив фактичні обставини у справі, надав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказах і обґрунтовано встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (брати) дійсно проживали разом, вели спільний побут до моменту мобілізації останнього. Вони дійсно були членами сім`ї, проживали разом за однією адресою, вели спільне господарство, у результаті чого у них виникли спільні права та обов`язки, як у членів однієї родини 
Указаний факт підтверджується, зокрема, довідками Обухівської СР, актом 
про фактичне місце проживання на території Обухівської СР, а також показаннями свідків, яким судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку (стаття 89 ЦПК України). 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 у шлюбі 
не перебував, дітей не мав, його спадкоємцем за законом є рідний брат - ОСОБА_1 .
Встановлення факту спільного проживання необхідно заявнику для отримання одноразової грошової допомоги після смерті брата. 
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України 
з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10 лютого 2023 № 2/д неможливо встановити право заявника на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно 
до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, 
без надання документів, які відповідно до СК України підтверджують, 
що повнолітній брат був членом сім`ї загиблого молодшого сержанта ОСОБА_4 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, 
про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність 
між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених 
з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію у разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні).
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано встановив факту спільного проживання заявника однією сім`єю із загиблим братом. 
Отже, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 є вірним.
Судами попередніх інстанції правильно застосовано норми матеріального права, 
які регулюють спірні правовідносини, у тому числі, норми Закону України 
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 
у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час загибелі ОСОБА_4 .
Висновки судів попередніх інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Зроблені судами висновки по суті вирішення заяви узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду 
з указаного питання є сталою та сформованою, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Верховний Суд наголошує, що у кожній справі суд виходить 
з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам 
в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення 
є мотивованими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками судів 
і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить 
до компетенції суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові 
рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 
цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. (стаття 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки 
доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність 
та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерство оборони України залишити без задоволення. 
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк