номер провадження справи 27/16/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 Справа № 908/397/26

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_2 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” (вул. Поштова, 27/29, каб. 49, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 41400018)
про стягнення 42 145 грн 87 коп.

за участю представників 
від позивача: Сергеєва Г.О., довіреність від 13.06.2025, наказ № 233 від 12.10.2024 в режимі відеоконференцзв`язку
від відповідача: Гріщенко А.О., адвокат, ордер серія АР № 1205322 від 01.11.2024

СУТЬ СПОРУ:

Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” 42 145 грн 87 коп. пені за порушення строків за договором підряду від 11.04.2025 № 360/4Д.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/397/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/397/26, присвоєно справі номер провадження 27/16/26. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
08.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” подало через систему “Електронний суд” (зареєстровано 09.03.2026 за вх. № 5237/08-08/26) відзив, проти позовних вимог заперечив у повному обсязі.
10.03.2026 Військова частина НОМЕР_1 через систему “Електронний суд” надала відповідь на відзив, вважає доводи відповідача необґрунтованими, просив позов задовольнити в повному обсязі. 
15.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” подало через систему “Електронний суд” (зареєстровано 16.03.2026 за вх. № 5798/08-08/26) клопотання, відповідно до якого просив суд поновити пропущений строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у справі № 908/397/26 та розглянути за правилами загального позовного провадження справу № 908/397/26 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” про стягнення штрафних санкцій за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд №360/4Д від 11.04.2025, а саме неустойки в розмірі 42 145,87 грн., для правильного врегулювання спору.
Ухвалою суду від 17.03.2026 визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 13.04.2026.
18.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” сформовано в підсистемі “Електронний суд” клопотання про долучення доказів – висновку Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026 (зареєстровано 18.03.2026 за вх. № 6070/08-08/26).
23.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” сформовані в підсистемі “Електронний суд” заперечення на відповідь на відзив (зареєстровано 23.03.2026 за вх. № 6433/08-08/26).
Ухвалою суду від 24.03.2026 задоволена заява Військової частини НОМЕР_1 про проведення судового засідання 13.04.2026 об 11 год. 30 хв. та наступних судових засідань в режимі відеоконференції у справі 908/397/26 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
09.04.2026 Військова частина НОМЕР_1 через систему “Електронний суд” надала заперечення про долучення доказу - висновку Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026 (зареєстровано 10.04.2026 за вх. № 7984/08-08/26).
Ухвалою суду від 13.04.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 06.05.2026.
У судовому засідання 06.05.2026 в порядку ст. 216 ГПК України оголошувалася протокольна ухвала про перерву в судовому засіданні до 03.06.2026.
Судове засідання 03.06.2026 проводиться в режимі відеоконференцзв`язку.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).
Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено учасникам справи їх права, у тому числі право заявляти відводи. 
Відводів складу суду не заявлено.
Позивач підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві. Просив суд стягнути з відповідача 42 145 грн 87 коп. пені за порушення строків за договором підряду від 11.04.2025 № 360/4Д.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду від 11.04.2025 № 360/4Д на будівництво фортифікаційних споруд.
Представник відповідача підтримав свої заперечення, викладені у відзиві. Відповідач визнав, що між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “ПБК “Акві-буд” було укладено договір від 11.04.2025 № 360/4Д на будівництво фортифікаційних споруд (подалі змінено додатковими угодами). Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4 до Договору) встановлений строк завершення будівельних робіт за Договором 30.06.2025. Але під час будівництва фортифікаційних споруд відповідач зіткнувся з обставинами непереборної сили, які мали надзвичайний характер, були невідворотними, а також були такими, що унеможливлювали виконання зобов`язань за Договором у визначені строки, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які відповідач поніс чи міг понести, що виникли після укладення цього Договору, і їх виникнення викликано подіями, що не залежать від волі Відповідача, через що відповідачем було порушено строки завершення будівництва та 14.07.2025 року складено і підписано акт приймання-передачі виконаних робіт №1. Так як будівництво фортифікаційних споруд здійснювалось на перетині Дніпропетровської та Донецької областей в Покровському напрямку бойових дій, загострення воєнної ситуації на цьому напрямку та рух фронту в сторону населених пунктів, де велись будівельні роботи, з початку травня 2025 року вже після підписання Договору Сторонами, мали надзвичайний характер та були невідворотніми, що вплинуло на порушення відповідачем строків будівництва. Зазначені обставини не залежали від волі відповідача, а їх виникнення було важко передбачити під час підписання Договору.
Позивач скористався своїм правом та надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що Договір № 360/4Д сторонами було підписано 11.04.2025 відповідно відповідач знав та розумів всі ризики, що можуть виникати під час виконання умов договору, а також під час придбання матеріалів необхідних для будівництва об`єкту. Жодного повідомлення, звернення з підтвердженням на адресу замовника про неможливість виконувати будівельні роботи у визначені строки, розгляд питання про перенесення/продовження строків виконання будівельних робіт на підставі сертифікату виданого Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою не надходило.
У судовому засіданні 03.06.2026, в порядку ст. 217 ГПК України суд закінчив порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів – ст. 218 ГПК України.
Судові дебати – частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд 

УСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” (далі-Підрядник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі-Замовник) укладено договір підряджу № 360/4Д (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторис неї документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №545» (далі - Об`єкт), а Замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість. Код ДК 021:2015: 45220000-5 - Інженерні та будівельні роботи.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що роботи виконуються за етапами: І етап – Проєктування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проєктної документації стадії “Робочий проєкт” (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача Замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору. ІІ етап – Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).

Відповідно до п. 2.1 Договору вартість робіт по Договаору визначена за Договірною ціною (Додаток № 1) і на момент укладення Договору склала 3 010 462,00 грн., в тому числі ПДВ - 501 743,67 грн. та є складовою частиною вартості робіт по Об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва Об`єкта. 
Відповідно до п. 3.1 Договору строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4).
Згідно п. 3.2 Договору Підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт.
Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) встановлені наступні строки завершення будівельних робіт за Договором – 30.06.2025.
Відповідно до п. 3.4 Договору після закінчення виконання робіт підрядник письмово повідомляє про це Замовника. Датою закінчення робіт за Договором вважається дата підписання Акту готовності Об`єкту до експлуатації, складеного уповноваженими представниками Замовника разом з представниками Підрядника.
Згідно з п. 8.1 Договору Замовник за Актом приймання-передачі Об`єкта передає Підряднику на період виконання робіт та до їх завершення Об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).
Відповідно до п. 10.1 Договору приймання та передача виконаних робіт здійснюються сторонами поступово у міру завершення виконаних видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів, тощо, шляхом підписання Сторонами Акта приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3.
Відповідно до п. 11.1 Договору розрахунки за виконані роботи з будівництва Об`єкту проводяться на підставі Актів приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3. Протягом 10 (десяти) календарних днів після їх підписання (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника) та надання підрядником проміжного пакету документів, а саме: проміжних актів прихованих робіт затверджених інженером технічного нагляду.
Відповідно до п. 11.6 Договору бюджетні зобов`язання Замовника за Договором виникають за наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань. У разі затримки бюджетного цільового фінансування та наявності заборгованості розрахунок за виконані та прийняті роботи здійснюються протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідного бюджетного фінансування.
Відповідно до п. 13.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.
Пунктом 13.2 Договору передбачено, що підрядник несе відповідальність за якість і строки виконання робіт по Об`єкту, якщо не доведе, що ці порушення стались не з його вини.
Відповідно до п. 13.5 Договору за порушення строків завершення будівництва по Договору, Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1% Договірної ціни за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з Підрядника додатково стягується штраф на користь Замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Згідно з п. 13.13 Договору Підрядник не несе відповідальності за порушення строків виконання робіт за Договором, якщо таке порушення сталось не з його вини.
Пунктом 14.1 Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). На час дії таких обставин жодна із сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання взятих на себе за Договором обов`язків, якщо невиконання їх стало наслідком непереборної сили. 
Обставинами непереборної сили визначаються техногенні аварії, стихійні лиха і природні явища, загальні страйки, війни і військові дії, повінь, терористичні акти тощо, які визнані компетентними органами офіційно; а також – обмеженість та неналежне бюджетне фінансування, рішення Уряду, введення законодавчих обмежень або прийняття законодавчих актів, що безпосередньо вплинули на належне виконання цього Договору, якщо їх неможливо було усунути діями Сторін.
Відповідно до п. 14.3 Договору сторона, яка посилається на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), як на причину неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, звільняється від відповідальності за таке невиконання або неналежне виконання зобов`язань тільки у разі, якщо ті обставини, на які посилається Сторона, виникли після укладення цього договору, їх виникнення викликано подіями, що не залежать від волі цієї Сторони, цією Стороною було вжито усіх необхідних заходів для того, щоб уникнути або усунути негативні наслідки таких обставин.
У пункті 14.8 Договору визначено, що сторони усвідомлюють, що даний Договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не буде вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин (окупація території агресором, де повинні вчинятися сторонами дії на виконання умов Договору, знищення безпосередньої об`єктів сторін тощо) під час правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено документами, які надаються відповідним уповноваженим органом.
На виконання вимог п. 8.1 Договору Замовником передано об`єкт виконання робіт (будівельний майданчик), про що складено акт приймання-передачі об`єкта “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №545” від 15.07.2025.
Роботи 1 етапу виконані Підрядником відповідно до умов укладеного договору. Розроблена проєктно – кошторисна документація, позитивний експертний звіт від 21.05.2025 № 08-0118/01-25 передана Замовнику відповідно до Акту виконаних робіт від 01.06.2025 № 1ПКД. 
Відповідно до Додаткової угоди від 12.06.2025 № 1 Сторонами змінено вартість робіт за договором у бік зменшення на 42,38 грн. шляхом внесення змін до пункту 2.1 Договору. Вартість робіт за Договором в редакції Додаткової угоди від 12.06.2025 № 1 склала 3 010 419,62 грн., в тому числі ПДВ - 501 736,60 грн. 
Платіжною інструкцією від 27.06.2025 № 814 Замовником проведено оплату за виконані роботи з розробки проектно – кошторисної документації у сумі 57 274,36 грн.
У порушення вимог пункту 3.1 Договору Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” станом на 30.06.2025 будівельні роботи по об`єкту не завершило. 
Будівельні роботи по об`єкту було фактично завершено та передано Замовнику 14.07.2025, про що 14.07.2025 Сторонами складено Акт приймання виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 на суму 2 863 588,62 грн.
На підставі Акту приймання виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 платіжною інструкцією від 15.07.2025 № 1286 Замовником проведено оплату за виконані будівельні роботи у сумі 2 863 588,62 грн. 
Актом приймання виконаних робіт № 1А від 23.07.2025 Підрядником передано Замовнику роботи з здійснення авторського нагляду на суму 12 000,00 грн.
Платіжною інструкцією від 24.07.2025 № 1458 Замовником проведено оплату за виконані роботи з авторського нагляду у сумі 12 000 грн.
Актом готовності Об`єкту до експлуатації від 25.11.2025 визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 545» виконано в повному обсязі та закінчено 14.07.2025, фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 2 863 588,62 грн. 
У зв`язку тим, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 545» завершено, при цьому фактична вартість будівельних робіт склала 2 863 588,62 грн., Додатковою угодою від 18.11.2025 № 2 зменшено бюджетні зобов`язання (вартість робіт за договором) на 77 556,64 грн., тобто до 2 932 862,98 грн. 
Таким чином, зобов`язання за Договором виконано Замовником належним чином та в повному обсязі, а Підрядником - Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” допущено порушення вимог пункту 3.1, Договору в частині дотримання строків завершення будівельних робіт - станом на 30.06.2025 будівельні роботи по об`єкту не завершено не було.
Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” допущено порушення вимог договору в частині дотримання строків завершення будівельних робіт, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 42 145 грн 87 коп. пені за період прострочення з 01.07.2025 по 14.07.2025, згідно п. 13.5 Договору.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини.
Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні права та обов`язки. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України, далі ЦК України, встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Правовідносини сторін виникли на підставі договору будівельного підряду на підставі Договору від 11.04.2025 № 360/4Д, за умовами якого відповідач зобов`язувався виконати будівельні роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 545”, а Замовник - прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (Підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (Замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).
Як встановлено ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Судом встановлено, що відповідно до Додатку № 4 до Договору – календарного графіку виконання робіт – строк завершення робіт за договором є 30.06.2026.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно із ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Частиною 1 ст. 252 ЦК України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 3.1 Договору строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4).
Згідно п. 3.2 Договору Підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт.
Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) встановлені наступні строки завершення будівельних робіт за Договором – 30.06.2025.
З заяв по суті справи сторін вбачається, що вони обидва визнають те, що відповідач у повному обсязі виконав вказані роботи, які були прийняті позивачем без зауважень та оплачені у повному обсязі, але з порушенням визначеного Договором строку – замість 30.06.2025, відповідач здав виконані роботі за актом приймання-передачі лише 14.07.2025, а тому вказані обставини не підлягають доведенню.
Відповідно ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Спір між сторонами стосується нарахування позивачем пені в сумі 42 145 грн 87 коп. 
Відповідно ст.ст. 610-611 ЦК України, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.
Приписами ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Відповідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, далі ГК України, (який був чинний на момент виникнення між сторонами правовідносин), кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК).
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК).
Штрафними санкціями, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України (який був чинний на момент виникнення між сторонами правовідносин), визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання і заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) й захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Водночас застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності та справедливості.
При порушенні виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується з свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Частиною 3 ст. 550 ЦК України передбачено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 06.06.2022 у cправі № 908/1133/21 Верховний Суд зазначив, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності.
Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України (який був чинний на момент виникнення між сторонами правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до п. 13.5 Договору підряду за порушення строків завершення будівництва по Договору, Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1% Договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з Підрядника додатково стягується штраф на користь Замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Позивачем заявлено до стягнення суму пені за період прострочення з 01.07.2025 по 14.07.2025 (14 днів) у розмірі 42 145 грн 87 коп.
Відповідач контррозрахунку до суду не надав, проти арифметичного розрахунку пені не заперечив. Усі його доводи зводяться виключно застосування до спірного обставин непереборної сили та звільнення відповідача від відповідальності внаслідок зміни істотних обставин. 
Щодо вказаних доводів відповідача суд зазначає. 
Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Суд визнає загальновідомими факти початку 24.02.2022 збройної агресії Російської Федерації про України, введення воєнного стану та їх існування на момент виконання спірного договору та на дату винесення цього рішення. 
Відповідач стверджує, що під час будівництва фортифікаційних споруд він зіткнувся з обставинами непереборної сили, які мали надзвичайний характер, були невідворотними та такими, що унеможливлювали виконання зобов`язань за Договором у визначені строки, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які відповідач поніс чи міг понести, що виникли після укладення цього Договору, і їх виникнення викликано подіями, що не залежать від волі відповідача, через що відповідачем було порушено строки завершення будівництва та 14.07.2025 складено і підписано акт приймання-передачі виконаних робіт № 1.
При цьому відповідач зазначає, що оскільки будівництво фортифікаційних споруд здійснювалось на перетині Дніпропетровської та Донецької областей в Покровському напрямку бойових дій, загострення воєнної ситуації на цьому напрямку та рух фронту в сторону населених пунктів, де велись будівельні роботи, з початку травня 2025 року вже після підписання Договору Сторонами, мали надзвичайний характер та були невідворотніми, що вплинуло на порушення відповідачем строків будівництва. Зазначені обставини не залежали від волі відповідача, а їх виникнення було важко передбачити під час підписання Договору.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 затверджено “Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”. Так, до територій можливих бойових дій з 24.02.2022 по 25.06.2025 було віднесено Добропільську міську територіальну громаду Покровського району Донецької області та з 24.02.2022 по 09.08.2025 - Білозерську міську територіальну громаду Покровського району Донецької області, з 24.02.2022 по нині - Криворізьку сільську територіальну громаду Покровського району Донецької області (у т.ч. с. Зелене Покровського району Донецької області) та Слов`янської сільської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області.
До території активних бойових дій Добропільська міська територіальна громада Покровського району Донецької області була віднесена з 26.06.2025 та Білозерська міська територіальна громада Покровського району Донецької області – з 10.08.2025.
Крім того, розпорядженням начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 25.04.2025 № 793/0/527-25 “Про проведення обов`язкової евакуації в примусовий спосіб дітей з їх батьками, особами, які їх замінюють, або іншими законними представниками з окремих населених пунктів Синельниківського району Дніпропетровської області, де ведуться бойові дії” було розпочато обов`язкову евакуацію з окремих населених пунктів Межівської та Новопавлівської територіальних громад Синельниківського району Дніпропетровської області із районів можливих бойових дій.
Розпорядженням начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 30.05.2025 № 907/0/527-25 було розпочато обов`язкову евакуацію населення з окремих населених пунктів Великомихайлівської, Маломихайлівської та Межівської територіальних громад Синельниківського району Дніпропетровської області із районів можливих бойових дій.
Розпорядженням начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 24.07.2025 № 1032/0/527-25 було розпочато обов`язкову евакуацію населення з окремих населених пунктів Слов`янської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області із районів можливих бойових дій.
Щодо проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області КМУ було прийняте розпорядження від 02.08.2022 № 679-р.
Також Відповідач зазначає, що його обов`язок забезпечувати безпеку своїх працівників передбачено умовами Договору. 
Так, п. 4.4.3 Договору встановлює обов`язок Підрядника виконувати, з використанням власних ресурсів та у встановлені строки, всі роботи, обумовлені Договором у відповідності і з затвердженою проектно-кошторисною документацією, технічними вимогами, будівельними нормами і правилами та забезпечити завершення робіт і передачу Об`єкта за актом у визначений Договором строк.
Пункт 8.2 Договору визначає, що робота виконується з дотриманням вимог ДБН А.3.1-5-2016 “Організація будівельного виробництва”, інших нормативних документів, які регулюють виконання будівельних робіт.
Пунктом 4.3.7 Договору обумовлено забезпечення дотримання працівниками Підрядника сигналів повітряної тривоги під час виконання робіт: забезпечити сигнальним повідомленням повітряної тривоги на об`єктах виконання робіт/ надання послуг; провести з працівниками інструктаж про дії під час повітряної тривоги; визначити місця перебування/можливі укриття для максимального убезпечення працівників під час повітряної тривоги.
Пунктои 4.3.8 Договору передбачено право Підрядника реалізовувати інші права, передбачені цим Договором та нормами чинного законодавства України.
Відповідно до п. 4.4.15 Договору серед обов`язків Підрядника є забезпечення дотримання трудового законодавства, зокрема створення здорових і безпечних умов праці та відпочинку працівників, а також проведення відповідного інструктажу.
Пунктом 8.7 Договору на Підрядника покладається відповідальність за дотримання техніки безпеки, безпеки праці під час виконання робіт, санітарних та пожежних вимог визначених чинним законодавством та Договором.
Пунктом 13.9 Договору передбачено, що підрядник несе повну відповідальність за невиконання, неналежне виконання або порушення ним вимог нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, виробничої санітарії та гігієни праці, у тому числі за порушення, що спричинили нещасні випадки на виробництві, згідно з чинним законодавством.
З метою забезпечення безпеки працівників на будівельному майданчику ТОВ “Проектно-будівельна компанія “Акві-буд” Наказом № 21/3-5/1 від 31.03.2025 затверджено Інструкцію дій на будівельному майданчику під час оголошення сигналу “Повітряна тривога” та у разі виникнення надзвичайної ситуації для працівників ТОВ “Проектно-будівельна компанія “Акві-буд”.
Збільшення кількості і тривалості повітряних тривог, оголошених в Дніпропетровській та Донецькій областях, також було обставиною непереборної сили, яку було важко передбачити та неможливо уникнути.
Кількість включень сигналів “Повітряна тривога” на території Донецької області за період з 01.04.2025 по 30.09.2025 становили: квітень -133 рази, тривалість 25681 хвилина, травень - 114 разів, тривалість 29948 хвилин, червень - 123 рази, тривалість 31186 хвилин, липень - 127 разів, тривалість 33214 хвилин, серпень - 144 рази, тривалість 30757 хвилин, вересень - 115 разів, тривалість 29795 хвилин.
Відповідач стверджує, що на повторну організацію будівельного процесу фактично втрачається щонайменше 1-1,5 години продуктивного часу після кожного сигналу повітряної тривоги, що обумовлено потребою у поверненні працівників до об`єкта, повторному запуску обладнання, налагодженні технологічних процесів, перевірці конструкцій тощо.
Такий стан постійної загрози ракетних та авіаційних ударів унеможливлював безпечну присутність персоналу на об`єктах, використання техніки, проведення земляних та висотних робіт, а також унеможливлював дотримання погоджених графіків виконання будівельних робіт, що об`єктивно не залежить від волі підрядника.
Крім того, на неможливість завершення будівельних робіт згідно з графіком суттєво впливали несприятливі погодні умови. У зв`язку з цим, виконання будівельних робіт, передбачених договором підряду, стало технічно неможливим у визначені календарні строки. Такі погодні умови, як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту та сильні пориви вітру призводили до: - ускладнення або повного блокування земляних робіт (копання траншей, окопів, підготовки котлованів); - неможливості безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, спецтехніки та автотранспорту (обмежена прохідність, ризик перекидання тощо); - зниження якості виконання робіт, що суперечить вимогам технічної документації та державним будівельним нормам.
Відповідно до Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 19.01.2018 № 62, забороняється виконання робіт із використанням зазначеного обладнання в умовах, що загрожують життю та здоров`ю працівників, зокрема при несприятливих погодних явищах (пориви вітру понад допустимі значення, надмірне зволоження ґрунту, ожеледиця, погіршення видимості тощо).
Зазначені норми закріплені в Розділі 6,7,9 зазначених Правил.
У зв`язку з цим, виконання будівельних робіт, передбачених договором підряду, стало технічно неможливим у визначені календарні строки.
Пунктом 14.8 Договору передбачено, що Сторони усвідомлюють, що даний Договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не буде вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/ обставин (окупація території агресором, де повинні вчинятися Сторонами дії на виконання умов Договору, знищення безпосередньо об`єктів Сторін тощо) під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено документами, які надаються відповідним уповноваженим органом.
Укладаючи даний Договір підряду, відповідач врахував відповідні обставини, проте не міг передбачити, що виконання робіт через короткий проміжок часу з моменту укладення договору проходитиме в зоні дії FPV-дронів на оптоволокні, радіокерованих FPV-дронів з підсиленими антенами або ретрансляторами та БПЛА типу «Ланцет» та в умовах загострення воєнної ситуації на Слов`янському напрямку Дніпропетровської області та Покровському напрямку Донецької області; в умовах значної тривалості повітряних тривог, через постійну загрозу ракетних та авіаційних ударів; в несприятливих погодних умов, таких як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру, грози, туман; а також в умовах дефіциту будівельних матеріалів, які через свою специфічну приналежність виготовляються тільки кількома виробниками на всій території України та дефіциту на ринку праці, в умовах мобілізації кваліфікованої робочої сили.
Вказані обставини є незалежними від волі та дій відповідача і належать до категорії істотних обставин, які неможливо було передбачити на момент укладення договору, що підтверджується висновком Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026.
Зазначені вище обставин свідчать про порушення строків завершення будівництва внаслідок обставинами непереборної сили, які не залежали від волі учасників господарських відносин, мали надзвичайний характер і були невідворотними, а також були такими, що унеможливлювали виконання зобов`язань за Договором у визначені строки, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які відповідач поніс чи міг понести, та які виникли після укладення цього Договору, через що відповідачем було порушено строки завершення будівництва.
При цьому відповідач у своїх доводах проти позову помилково об`єднує в одній правовій конструкції і форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, так і істотну зміну обставин, яка є оціночною категорією та полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Пунктом 4.1.1 Договору передбачено право Замовника відповідно до статей 235, 236, 237 Господарського кодексу України, у разі порушення Підрядником господарських зобов`язань за Договором застосувати в односторонньому порядку оперативно господарські санкції – заходи оперативного впливу з метою припинення або попередження повторення порушень, а саме: достроково розірвати Договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши Підрядника (цінний лист із описом вкладення), у разі настання однієї з таких обставин: а) Підрядник не розпочав будівництво (реконструкцію) Об`єкта протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання Договору Підряду. У такому випадку підтвердженням прострочення є акт огляду будівельного майданчика, складений уповноваженими представниками Замовника разом із представниками Підрядника; б) Підрядник більше ніж на 5 (п`ять) днів порушив строк виконання основних робіт, визначених у Графіку виконання робіт, що підтверджується актом огляду будівельного майданчика, складеним уповноваженими представниками Замовника разом із представниками Підрядника; в) Підрядник порушив будівельні норми/правила або стандарти чи вимоги проєктно кошторисної документації під час будівництва Об`єкта та не усунув їх протягом узгоджених Замовником та Підрядником строку. Днем виявлення порушень вважається дата складання представниками Замовника акта виявлених порушень, який складається разом із представниками Підрядника. г) Систематичне порушення Підрядником умов даного Договору.
Позивач не скористався своїм правом дострокового розірвання договору з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язань відповідачем.
В умовах загострення воєнної ситуації на Покровському напрямку Донецької області, руху фронту в сторону населених пунктів, де велися будівельні роботи та можливістю ворогом використовувати FPV-дрони на оптоволокні та радіокеровані FPV-дрони з підсиленими антенами або ретрансляторами та БПЛА типу «Ланцет», значної тривалості повітряних тривог через постійну загрозу ракетних та авіаційних ударів, наявності несприятливих погодних умов, таких як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру, грози, туман, умовах дефіциту будівельних матеріалів та на ринку праці у зв`язку із мобілізацією кваліфікованої робочої сили, Підрядник був позбавлений реальної можливості виконати роботи у погоджені строки. Зазначені обставини мають надзвичайний, невідворотний та об`єктивний характер, не залежать від волі Підрядника та перебувають поза межами його контролю.
Незважаючи на ускладнені умови будівництва, викликані настанням вищезазначених, відповідач не припинив виконання зобов`язань щодо будівництва фортифікаційних споруд та завершив будівництво, про що свідчить підписання актів приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 та відсутність претензій з боку позивача щодо відповідності якості, обсягів і вартості виконуваних робіт проєктно-кошторисній документації та вимогам нормативних документів, та відповідності матеріалів, конструкцій, виробів технічним вимогам, нормативним документам.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тобто цією нормою передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц).
Згідно зі ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20). 
Суд враховує, що відповідачем повинно було бути виконано зобов`язання з поставки товару до 30.06.2026 за укладеним Договором. 
Тобто, укладаючи Договір у період діючого з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, відповідач, як господарюючий суб`єкт, місцем розташування якого є місто Запоріжжя Запорізької області (територія, наближена до місця ведення активних бойових дій), мав розуміти та оцінити всі ризики. 
Разом з тим, будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 545» завершено 14.07.2025 (прострочення 14 днів) у повному обсязі, тобто з пропуском строку, але без будь-яких претензій по якості від позивача.
Згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Запорізька міська територіальна громада Запорізького району Запорізької області (UA23060070000082704) віднесена до територій можливих бойових дій (дата виникнення можливих бойових дій: 01.01.2023; дата закінчення можливих бойових дій: не зазначена) (підпункт 1.3 пункту 1 підрозділу І Переліку). 
Підприємство відповідача в умовах воєнного стану продовжує працювати, зокрема й на оборонний сектор держави, сплачувати податки та забезпечує громадян робочими місцями, що є важливим у теперішній час.
В умовах воєнного стану в Україні надважливим є підтримання здійснення господарської діяльності підприємств України, що дозволить наповнювати бюджет, з якого фінансуються Збройні Сили України. 
Позивач не заявив щодо наслідків допущеного відповідачем прострочення будівельних робіт, зокрема настання для нього будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення.
Так, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, вирішуючи питання щодо застосування ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України в контексті можливості зменшення судом заявленої до стягнення суми пені на 99 %, тобто до 1%, зазначив про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у зазначеній вище постанові, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру неустойки (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, Суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України із висновком, що можливість зменшення заявленої до стягнення пені на 99 % залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. Крім того, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-от: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Відповідно до наведених вище норм, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Такий підхід є усталеним у судовій практиці.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.03.2026 у справі № 910/6807/25 зауважив чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).
Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) та ін.).
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.03.2026 у справі № 910/6807/25 зазначив:
57. Верховний Суд звертає увагу на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги майновий стан сторін.
58. Отже, під час здійснення касаційного перегляду судових рішень, в яких судами реалізовувалися дискреційні повноваження, перед судом касаційної інстанції ставляться наступні питання: чи належно суд вмотивував рішення; чи не є воно свавільним (довільним), нераціональним, не підтвердженим доказами або ж помилковим щодо юридичних фактів; чи не є судове рішення необ`єктивним або явно несправедливим, тобто таким, що порушує баланс інтересів сторін. Вказані обставини обумовлені межами здійснення касаційного перегляду визначеними статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, однак не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
59. Вирішуючи у цій справі питання зменшення розміру пені та штрафу, суди попередніх інстанцій, виходили з того, що:
- роботи за договором Відповідачем виконано у повному обсязі, хоча і з простроченням, Позивач прийняв товар без зауважень щодо якості й комплектності;
- факт впливу воєнного стану на можливість виконання Відповідачем зобов`язань за договором підтверджуються сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-24-1583 від 20.08.2024 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили);
- відсутність понесених Позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання Відповідачем;
- умови воєнного стану впливають на діяльність обох сторін правочину та враховуючи значення їх виду діяльності, - Позивача (забезпечення потреб ЗСУ, інших військових формувань в особливий період) та Відповідача (критично важливе підприємство для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, - згідно наказу Міністерства економіки України № 1220 від 17.02.2025);
- 19 339 974, 00 грн штрафних санкцій складає ~ 47,33 % від загальної суми державного контракту (40 859 100, 00 грн) та є більшою в декілька разів ніж прибуток підприємства згідно звіту про фінансові результати відповідача за 1 квартал 2025 року.
60. Зазначений сертифікат ТПП не може звільняти Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором та розглядатися як беззаперечний доказ наявності форс-мажорних обставин з викладених вище підстав, однак підлягає врахуванню разом з іншими доказами при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій в порядку, визначеному статтями 73-79, 86 ГПК України, що і було зроблено судами попередніх інстанцій.
61. Крім того, судами враховано загальні засади, встановлені у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, та фінансовий стан Відповідача, інтереси обох сторін, поведінку Відповідача, який виконав договірні зобов`язання та дискреційний характер визначення судом розміру неустойки, до якого суд її зменшує.
62. Верховний Суд наголошує, що у цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи та реалізуючи свої повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, дійшли законних та обґрунтованих висновків про можливість зменшення розміру пені та штрафу, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу між інтересами сторін, що запобігатиме настанню негативних наслідків для них.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказав на те, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Суд вважає таке зменшення розміру пені та штрафу оптимальним балансом інтересів сторін у цьому спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, зокрема для відповідача.
Враховуючи наведені вище обставини, виконання повного обсягу будівельних робіт, незначний період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, суд вважає, що у цьому випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положень статті 551 ЦК України та для зменшення пені на 50 % від заявленого розміру, а саме до суми 21 072 грн 94 коп.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 (п. 40) по справі «Горнсбі поти Греції» зазначено: «…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним – і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. 
Відповідно до ст.ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі «Руїс Торіха проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).
За вказаних обставин, позов задовольняється частково, з Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” на користь Військової частини НОМЕР_1 стягуються пеня в сумі 21 072 грн 94 коп.
Часткове задоволення позову зумовлене зменшенням судом розміру пені.
Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення.
За результатами вирішення спору, судовий збір у справі покладається на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України у розмірі 2 662 грн 40 коп.
Керуючись ст. ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” задовольнити частково. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Проектно-будівельна компанія “АКВІ-БУД” (вул. Поштова, 27/29, каб. 49, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 41400018) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_2 ) 21 072 (двадцять одна тисяча сімдесят дві) грн 94 коп., 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В інший частині позову відмовити.

Повний текст рішення оформлено та підписано 12.06.2026.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.