СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/4721/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Склярук О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича (вх. №585 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків 
до Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича, м. Харків 
про стягнення 45 415,36 грн,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича, відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 
- заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору в сумі 18 855,95 грн за період: березень 2020 – листопад 2021, 
- заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 26 374,45 грн за період: грудень 2021 – квітень 2022, 
- заборгованість за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 132,94 грн за період: грудень 2021 – липень 2022, 
- заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 52,02 грн за період липень 2022.
Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). 
Відповідач про розгляд справи та про право подати відзив на позовну заяву, повідомлений належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного листа (ухвала про відкриття провадження (спрощене) у справі №922/4721/25 від 05.01.2026) до електронного кабінету відповідача 05.01.26 о 12:20. Відзив на позовну заяву відповідач не подав.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»
- заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору в сумі 18 855,95 грн за період: березень 2020 – листопад 2021; 
- заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 26 374,45 грн за період: грудень 2021 – квітень 2022;
- заборгованість за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 132,94 грн за період: грудень 2021 – липень 2022;
- заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 52,02 грн за період: липень 2022;
- витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі в сумі 2422,40 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач належним чином виконав зобов`язання за вказаними договорами 1, 2, (а саме: Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 - договір-1, та Публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності від 01.07.2022 – договір-2) в опалювальні сезони 2021-2022, 2022-2023, надав відповідачу - ФОП Ніколаєвському Д.С., послуги з постачання теплової енергії до орендованих відповідачем нежитлових приміщень загальною площею 63,6 кв. м. в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Чичибабіна, 2, що підтверджується відповідними актами на підключення та відключення опалення, підписаними уповноваженими представниками позивача - КП "Харківські теплові мережі" й балансоутримувача вказаного житлового будинку - КП "Жилкомсервіс" та скріпленими їх печатками. Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, виставлені позивачем рахунки на оплату за надані послуги у порядку та строки, передбачені вищезазначеними договорами, не оплатив.
З урахуванням викладеного, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості за договорами 1, 2, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем - ФОП Ніколаєвським Д.С., всупереч ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем по особовому рахунку (17300-4561) на загальну суму 45415,36 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача даної суми заборгованості є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, а, отже, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Фізична особа-підприємець Ніколаєвський Дмитро Сергійович з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд:
1. скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 в частині стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору сумі 18 855,95 грн за період: березень 2020 – листопад 2021 та заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги постачання теплової енергії в сумі 26 374,45 грн за період: грудень 2021 – квітень 2022;
2. ухвалити в цій частині нове рішення, де у задоволенні стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору сумі 18 855,95 грн за період: березень 2020 – листопад 2021 та заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги постачання теплової енергії в сумі 26 374,45 грн за період: грудень 2021 - квітень 2022 відмовити;
3. здійснити перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає таке:
- на обґрунтування заявленої позивачем до стягнення суми, останнім було надано до суду розрахунок нарахувань та розрахунок заборгованості по особовому рахунку відповідача. Водночас з долучених позивачем матеріалів походження Qоп (показання ПУ) щодо кожного місяця у наданому розрахунку є невідомим. При дослідженні вказаних документів стає зрозуміло, що наведені в них відомості суперечать один одному, а розрахунок нарахувань містить власні, нічим не підтвердженні показники споживання тепла на опалення (показання ПУ);
- позивач жодним чином не обґрунтував походження числового значення Qоп (показання ПУ). Можна було б логічно припустити, що останнє мало б вираховуватися позивачем на основі зафіксованих показань лічильника Supercal 531 з можливим перерахунком на займану відповідачем площу нежитлового приміщення, але останнє не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи. Зазначимо, що наведені у відомостях обліку житлового будинку дані суперечать розрахунку нарахувань по особовому рахунку відповідача, яким обґрунтовується заявлена до стягнення сума. Зазначені у розрахунку нарахувань по особовому рахунку відповідача числові показники Qоп (показання ПУ)не тільки не мають жодного математичного обґрунтування зі сторони позивача, але й навіть суперечать відомостями обліку споживання теплової енергії житлового будинку, нежитлове приміщення якого орендувалося відповідачем;
- позивач здійснив перерахунок за лютий 2020 та, ймовірно, хибно вписав дану заборгованість у період нарахувань за вересень 2021, адже останній також не входив до опалювального періоду, а у відомостях обліку житлового будинку за період 17.08.2021 по 17.10.2021 аналогічно вказується відсутність споживання теплової енергії у житловому будинку;
- заявлена до стягнення заборгованість включає в себе нарахування за лютий та березень 2022, в долучених до позовної заяви відомостях обліку споживання теплової енергії житлового будинку крайнім відображеним періодом є 20.01.2022 по 17.02.2022. При цьому, в розрахунку нарахувань за лютий та березень 2022 використовується Qoп - споживання тепла на опалення (показання ПУ). Тобто, позивачем не було надано жодних документів на потенційне встановлення показань ПУ з 18.02.2022 по кінець березня місяця, що свідчить також про необґрунтованість заявленої до стягнення суми в частині нарахувань за лютий та березень 2022. Апелянт вважає безпідставними здійснені позивачем нарахування за квітень 2022, адже останній не наводить жодного обґрунтування як в позовній заяві, так й не долучив жодного документа на пояснення такого, здійснює нарахування за абсолютно іншою формулою та виключно щодо цього місяця, не керуючись при цьому показаннями приладу обліку;
- позивач у позовній заяві не посилається на положення «КТМ 204 України 244-94», не додає його матеріали, яких немає у відкритому доступі, до даної справи. Тобто, позивачем не обумовлюється ані порядок здійсненого розрахунку, ані підстави застосування положень відповідного документа, позбавляючи при цьому суд можливості перевірити правильність такого розрахунку;
- у матеріалах справи відсутні також обґрунтування застосованих тарифів щодо кожного місяця у розрахунку(наприклад, посилання на відповідні рішення з їх затвердження). Те саме стосується і перерахунку за грудень 2021, січень, лютий, березень та квітень 2022 згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» від 10.11.2021 № 1209, адже Позивачем не зазначається жодних вихідних даних для застосованого коефіцієнту перерахунку.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/4721/25.
26.03.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 922/4721/25.
07.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3893), в якому заявник просить:
1. Прийняти та дослідити докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме акти огляду вузла обліку теплової енергії від 25.11.2020 та від 02.12.2020.
2. Апеляційну скаргу ФОП Ніколаєвського Дмитра Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі №922/4721/25 - без змін.
У відзиві позивач зазначає, що:
- питання зазначені апелянтом в апеляційній скарзі в суді першої інстанції представником відповідача не ставилися, в зв`язку з чим вони не розглядалися судом, а додаткові докази від КП «Харківські теплові мережі» не затребувалися. При підготовці відзиву на апеляційну скаргу КП «Харківські теплові мережі» надаються докази які обґрунтовують позицію викладену у відзиві, які не були подані до суду першої інстанції, в зв`язку з неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежала від позивача, а саме факти на які посилається апелянт в апеляційній скарзі не розглядалися в суді першої інстанції;
- до квітня 2023 року розподіл теплової енергії між житловою частиною будинку та нежитловими приміщеннями здійснювався згідно з пунктами 20 и 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198 (далі – Правила № 1198), у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку (юридичні особи у житловому будинку мають єдину систему теплопостачання з житловим будинком, та не мають окремих приладів обліку) обсяг фактично спожитої теплової енергії визначався пропорційно тепловим навантаженням (окремо по житловій частині будинку та по кожному нежитловому приміщенню) з урахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря і кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому період;
- Відповідно до Правил користування тепловою енергією затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 18.06.2025 № 888, передбачено, що за відсутності проєкта або енергетичного аудиту об`єкта теплоспоживання приєднане теплове навантаження тимчасово може бути визначено відповідно до КТМ 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" (далі - КТМ 204 Україна 244-94);
- у грудні 2021, січні, лютому, березні та квітні 2022 року було виконано перерахунок відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природнього газу». Перерахунки здійснені КП «Харківські теплові мережі» за грудень 2021 року, січень,лютий, березень та квітень 2022 року відповідають умовам передбаченим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нарахування (визначення) плати затеплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу», а вихідні данні наведені в розрахунку нарахувань;
- положення, щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування, закріплені у ст. 10 Закону «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://hts.kharkov.ua/docs/2024_tarifi_Kharkiv_rishenja_ №64_2024_02_21.pdf. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу. Також інформація про тарифи КП «Харківвські теплові мережі» відображається у щомісячних паперових та електронних рахунках за спожиті послуги, які направляються споживачам, в тому числі і відповідачу.
13.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від апелянта надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 4134), що розглядаються судом як відповідь на відзив.
15.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 4236).
22.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від апелянта надійшли додаткові пояснення (вх. № 4506)
27.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли пояснення (вх. № 4671).

Щодо прийняття доказів на стадії апеляційного розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так, норми процесуального права, зокрема, положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 зі справи № 909/722/14.
Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи№ 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи № 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи № 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - позивача).
При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Позивач обґрунтовує подання доказів на стадії апеляційного перегляду наступним чином:
1. «Питання зазначені апелянтом в апеляційній скарзі в суді першої інстанції представником відповідача не ставилися, в зв`язку з чим вони не розглядалися судом, а додаткові докази від КП «Харківські теплові мережі» не затребувалися. При підготовці відзиву на апеляційну скаргу КП «Харківські теплові мережі» надаються докази які обґрунтовують позицію викладену у відзиві, які не були подані до суду першої інстанції, в зв`язку з неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежала від позивача, а саме факти на які посилається апелянт в апеляційній скарзі не розглядалися в суді першої інстанції.» (вх. № 3893).
2. «Відповідач про розгляд справи та про право подати відзив на позовну заяву, був повідомлений належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного листа (ухвала про відкриття провадження (спрощене) у справі №922/4721/25 від 05.01.2026) до електронного кабінету відповідача 05.01.26 о 12:20. Відзив на позовну заяву відповідач не подав до суду першої інстанції., в зв`язку з чим питання зазначені апелянтом в апеляційній скарзі, в суді першої інстанції не ставилися та не розглядалися судом, а додаткові докази від КП «Харківські теплові мережі» не затребувалися. Дане і лягло основою для обґрунтування питання подання додаткових доказів, які не були подані до суду першої інстанції.» (вх. № 4236).
Проаналізувавши зазначені заяви позивача, колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем не надано переконливих доказів, що свідчили про наявність дійсних перешкод для подання додаткових доказів у суді першої інстанції. 
Колегія суддів наголошує, що апеляційний суд не має приймати докази, які не були предметом розгляду місцевим господарським судом, якщо не встановлено винятковості випадку для прийняття таких доказів, у розумінні вищезазначених положень ГПК України, із підтвердженням цього документально.
З огляду на зазначене, заява позивача про долучення до справи додаткових доказів задоволенню не підлягає.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини справи.
На підставі інформації з Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації ХМР від 28.03.2025 № 6019 ФОП Ніколаєвський Д.С. (далі – відповідач) до 15.07.2022 був користувачем нежитлових приміщень загальною площею 63,6 кв. м. в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Чичибабіна, 2.
Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки КП "Харківські теплові мережі" (далі – позивач) здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про теплопостачання”, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
На підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальних сезонах 2019-2020, 2020-2021 позивач здійснював постачання теплової енергії у приміщення відповідача.
Згідно ст. 24 Закону України “Про теплопостачання”, основним обов`язком споживача теплової енергії є, між іншим, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Натомість, у порушення ст. 24 Закону України “Про теплопостачання”, Відповідач не уклав договір з позивачем та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору.
Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалюваних сезонів.
Крім того, факт споживання відповідачем теплової енергії за вказаний період також підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 12.08.2021 №173/4594.
Приміщення відповідача оснащене приладом обліку.
Станом на подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17300-4561) обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 18855,95 грн, яка утворилася за період: березень 2020 – листопад 2021.
Також, на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), на офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі – договір-1). Договір-1 є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021. Договір-1 укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором складається з:
- плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства;
- плати за абонентське обслуговування, гранічний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України;
- плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Оскільки, нежитлове приміщення розташоване в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі договору-1. Проведення нарахувань виконуються згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830.
Відповідно до положень п. 51 договору-1, він набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.
Відповідно до п. 4 договору-1, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.
Тобто, факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальні періоди 2021-2022; 2022-2023 є фактом приєднання відповідача до умов договору-1 (акцептування договору).
Факт отримання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваних сезонів, відомостями обліку споживання теплової енергії.
Відповідно до п. 5 договору-1,виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Відповідно до п.32 договору-1, плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Відповідно п. 30 договору-1, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування.
Станом на подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17301-4561) обліковується заборгованість по договору-1 за: спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 26374,45 грн, яка утворилася за період: грудень 2021 – квітень 2022, абонентську плату за спожиту теплову енергію в сумі 132,94 грн, яка утворилася за період: грудень 2021 – липень 2022.
Відповідачу направлялися рахунки-фактури, які сплачені не були.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з 01.07.2022 набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності (договір-2), який опублікований на офіційному сайті позивача в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01.06.2022.
Відповідно до положень пункту 30 договору-2, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.
Відповідно до п. 4 договору-2 фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуги.
Відповідно п.5 договору-2, виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги затвердженою вартістю в строки та умови зазначені цим договором.
Відповідно до п. 6 договору-2, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання проводиться відповідно до переліку адрес будинків, зазначених у Додатку 1, та включає комплекс робіт, які визначені на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150.
Відповідно до п. 13 договору-2, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги сплачується споживачем виконавцю щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Станом на подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17301-4561) обліковується заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за договором-2 в сумі 52,02 грн, яка утворилась за період: липень 2022.
Відповідачу направлявся рахунок-фактури, який сплачений не був.
Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить : 45415,36 грн.
Зазначені обставини стали підставою для звернення відповідача до суду з даним позовом.
Суд першої задовольнив позов повністю, що стало підставою для звернення відповідача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке. 
Предметом судового розгляду даної справи є вимога Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича (далі – ФОП Ніколаєвський Д. С.):
- заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору в сумі 18 855,95 грн за період: березень 2020 – листопад 2021; 
- заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 26 374,45 грн за період: грудень 2021 – квітень 2022; 
- заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 132,94 грн за період: грудень 2021 – липень 2022; 
- заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 52,02 грн за період: липень 2022; 
Підставою позовних вимог є законодавчо встановлений обов`язок відповідача з оплати вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору, а також, порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати вартості послуг за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії та в частині своєчасної та повної оплати вартості послуг за публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності.
Натомість предметом апеляційного розгляду є перевірка законності й обґрунтованості рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору в сумі 18 855,95 грн за період: березень 2020 – листопад 2021 та заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 26 374,45 грн за період: грудень 2021 – квітень 2022, з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача, який не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення зазначених позовних вимог.
При цьому, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 132,94 грн за період: грудень 2021 – липень 2022, та заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 52,02 грн за період: липень 2022, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення не оскаржується.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 наведеного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 ЦК, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 ЦК України).
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.
Частиною 6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 (далі - Правила № 1198) та іншими нормативно-правовими актами України.
Судами встановлено, що спірні правовідносини в період з березня 2020 по квітень 2022 року, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VІІІ від 09.11.2017), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним.
Законом України "Про житлово-комунальні послуги" регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки,).
За наведеним у п. 2, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VІІІ визначенням:
житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.
За приписами ч. 1 ст. 4 Закону №2189-VІІІ законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії" (далі також - Правила), які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. 14 Закону (п. 13 Правил).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 2189-VІІІ за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним ст.6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
Згідно із Законом України №2189-VІІІ договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 та №1023.
Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022:
- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Форма індивідуального договору про надання комунальної послуги, затверджена постановами Кабінету Міністрів України № 1022, 1023 від 08.09.2021.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Водночас, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в п. 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до ч. 7 ст. 14 цього Закону.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон №2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. 
Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23).
Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі частини 5 статті 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 р. № 830 (в редакції від 08.09.2021 р. № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 р. № 1182 (в редакції від 08.09.2021 р. № 1023), на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. 
Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021 року. Даний договір укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 4 зазначеного Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.
З огляду на зазначене, позивач мав довести, а відповідач спростувати факт отримання послуги з постачання теплової енергії.
Як зазначає позивач, факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 12.08.2021 № 173/4594, у якому визначено в розділі «схема підключення системи теплоспоживання до теплових мереж КП Харківські теплові мережі», що система опалення нежитлових приміщень споживача є єдиною і невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку.
Також факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалюваних сезонів (опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021,2021-2022).
Колегія суддів звертає увагу на те, що акти підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону підтверджують підключення усього будинку за адресою м. Харків, вул. Бориса Чичибабіна, 2 і не можуть бути доказом постачання теплової енергії конкретно в приміщення відповідача. Проте, відомості, що містяться в акті обстеження системи теплоспоживання об`єкта дають підстави зробити висновок про надходження теплової енергії у приміщення відповідача під час початку опалювальних сезонів 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 років, оскільки система опалення нежитлових приміщень споживача єдина з системою житлового будинку.
Тобто, під час підключення опалення теплова енергія направляється та розподіляється по всьому будинку і надходить до всіх приміщень будинку через єдину систему опалення. Тому під час підключення будинку за адресою м. Харків, вул. Бориса Чичибабіна, 2 на початку опалювальних сезонів теплова енергія безперешкодно надходила до нежитлових приміщень відповідача.
Отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 підтверджує факт приєднання споживача до умов договору-1 (акцептування договору).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач отримував послуги теплової енергії на потреби опалення, які надаються КП «Харківські теплові мережі».
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі –Договір-1), укладений між позивачем та відповідачем, містить наступні положення.
Відповідно до п. 5 Договору-1 виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Відповідно до п. 30 Договору-1 споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
Відповідно до п. 31 Договору-1 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://hts.kharkov.ua/docs/2021_tarifi_1051.pdf .
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу
Згідно п. 33. Договору-1, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.
Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Відповідно до п. 34 Договору-1, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 ч.3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України;
- плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Згідно з ч. 6 ст. 19 цього Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Частиною 6 статті 25 цього Закону визначено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, суд першої інстанції правомірно визначив, що у відповідача виник обов`язок щодо сплати вартості спожитих послуг, наданих позивачем.
Судом першої інстанції встановлено, що по особовому рахунку відповідача (17300-4561) обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 18855,95 грн, яка утворилася за період: березень 2020 – листопад 2021, та заборгованість по договору-1 за: спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 26374,45 грн, яка утворилася за період: грудень 2021 – квітень 2022.
Проте відповідач вважає, що позивачем здійснено неправильне нарахування заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за індивідуальним договором-1.
Так апелянт вважає, що розрахунок нарахувань позивача необґрунтований, оскільки відсутнє математичне обґрунтування заборгованості та наявна суперечність відомостям обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті житлового будинку. 
На обґрунтування заявленої Позивачем до стягнення суми, останнім було надано до суду розрахунок нарахувань та розрахунок заборгованості по особовому рахунку Відповідача. Водночас з долучених Позивачем матеріалів походження Qоп (показання ПУ) щодо кожного місяця у наданому розрахунку є невідомим. При дослідженні вказаних документів стає зрозуміло, що наведені в них відомості суперечать один одному, а розрахунок нарахувань містить власні, нічим не підтвердженні показники споживання тепла на опалення (показання ПУ).
Позивач жодним чином не обґрунтував походження числового значення Qоп (показання ПУ). Можна було б логічно припустити, що останнє мало б вираховуватися Позивачем на основі зафіксованих показань лічильника Supercal 531 з можливим перерахунком на займану Відповідачем площу нежитлового приміщення, але останнє не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи. Зазначимо, що наведені у відомостях обліку житлового будинку дані суперечать розрахунку нарахувань по особовому рахунку Відповідача, яким обґрунтовується заявлена до стягнення сума. 
Зазначені у розрахунку нарахувань по особовому рахунку Відповідача числові показники Qоп (показання ПУ) не тільки не мають жодного математичного обґрунтування зі сторони Позивача, але й навіть суперечать відомостями обліку споживання теплової енергії житлового будинку, нежитлове приміщення якого орендувалося Відповідачем.
Апеляційний суд з приводу зазначених доводів апелянта зазначає про таке.
Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3893) надані роз`яснення щодо здійснених нарахувань, які відповідають розрахунку, який подано разом із позовною заявою.
Так, нарахування виконувалися відповідно до показань приладу обліку теплової енергії, який встановлено на вводі у житловий будинок з 24.01.2008. 
До квітня 2023 року розподіл теплової енергії між житловою частиною будинку та нежитловими приміщеннями здійснювався згідно з пунктами 20 и 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198 (далі – Правила № 1198), у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку (юридичні особи у житловому будинку мають єдину систему теплопостачання з житловим будинком, та не мають окремих приладів обліку) обсяг фактично спожитої теплової енергії визначався пропорційно тепловим навантаженням (окремо по житловій частині будинку та по кожному нежитловому приміщенню) з урахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря і кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Розрахунок теплового навантаження на опалення складав по о/р відповідача 17300(1)-4561(0) – 0,00406 Гкал/годину з урахуванням температури внутрішнього повітря приміщень 18 °C (а.с.50). 
У зв`язку з тим, що споживачі, відповідно до умов договору мають різні температури у приміщенні, розподіл теплової енергії виконується відповідно до потреби в опаленні за формулою відповідно до КТМ 204 України 244-94 Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні за формулою: 
Pт.е.оп.1=Qоп*(tв.п.-tз.п.)/(tв.п.-tср.)*Топ, де: 
Qоп – теплове навантаження на опалення, Гкал/годину; 
Топ – кількість годин подачі опалення за звітний місяць, годин; 
tв.п. - температура внутрішнього повітря у приміщенні, 0С;
tз.п. - середня температура зовнішнього повітря за місяць, 0С; 
tср. – середньорічна температура зовнішнього повітря по м. Харкову для проектування будівель та споруд; (-23°С).
Розрахунок нарахувань за спожиту теплову енергію здійснюється програмним комплексом за кожну добу місяця, з урахуванням подобової температури зовнішнього повітря.
Значення температури -23°C у розрахунках, є не «константою температури повітря на вулиці», а розрахунковою температурою для проектування систем опалення у м. Харкові (згідно таблиці 2, ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія»). Дане значення розрахункової температури -23°C для м. Харків відображено у КТМ 204 України 244-94, додаток 1 «Основні кліматологічні дані і коефіцієнти для розрахунку витрат тепла на опалення, вентиляцію та гаряче водопостачання житлових та громадських споруд».
Розрахункова температура -23°C враховується для визначення максимального теплового потоку на опалення житлових та громадських споруд. Для визначення спожитої теплової енергії, щомісяця приймається середньомісячна температура зовнішнього повітря згідно даних регіонального метеорологічного центру. 
Відповідно до п. 2.2.4 КТМ 204 України 244-94 Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд встановлено, що усереднена розрахункова температура внутрішнього повітря опалювальних будинків для житлових та службових приміщень будинків, розташованих у місцевостях з розрахунковою температурою зовнішнього повітря до мінус 31°C, при визначенні групових норм приймається рівною 18 °C.
Також позивачем наведено приклад розрахунку нарахувань за теплову енергію за лютий 2022 року за показаннями приладу обліку. 
Відповідно до показань будинкового приладу обліку обсяг теплової енергії дорівнює різниці показань на 17.02.22 – 8793,653 ГДж та 20.01.22 – 7146,554 ГДж (данні наведені в відомості обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті житлового будинку вул. Бориса Чичибабіна, 2, а.с.37) = 1647,099 ГДж або 393,10238 Гкал.
Теплові втрати за лютий 2022 року склали «+» 0,42112 Гкал. 
Всього обсяг теплової енергії становить: 393,10238 Гкал + 0,42112 Гкал = 393,5235 Гкал. 
Обсяг спожитої теплової енергії за показаннями приладу обліку розподіляється відповідно до відсотка потреби на кожний об`єкт теплоспоживання, який відповідає тільки періоду з 20.01.2022 по 17.02.2022.
Так, для споживача з особовим рахунком 17301 - 4561 – 0 (рахунок відповідача) цей відсоток становить 0.39%, що дорівнює 1.51656 Гкал (при тепловому навантаженні 0.00406 Гкал та температурою внутрішнього повітря у приміщенні 18°C)
Нарахування по о/р 17301-4561-0 складає: 1.51656 Гкал * 5393,26 (тариф за 1Гкал) = 8179,20 грн. 
Перерахунок згідно з ПКМУ від 10.11.2021 № 1209: 
Коефіцієнт за лютий 2022 року = 0,8550
С = (0,8550-1) * 8179,20 грн = «-» 1185,98 грн. 
ВСЬОГО нарахування за теплову енергію за лютий 2022 року складає: 8179,20 грн - 1185,98 грн = 6993,22 грн.
Порівнявши відомості обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті житлового будинку вул. Бориса Чичибабіна, 2, з відповідними розрахунками нарахувань апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Вказана позивачем сума заборгованості за лютий 2022 співпадає з остаточним розрахунком заборгованості (а.с. 44 на звороті) та з відомостями у двох розрахунках нарахувань (а.с.46-48), що наявні матеріалах справи. 
Значення теплових втрат і обсягу теплової енергії за лютий 2022 у формулі відповідає значенню, що міститься у відомостях обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті житлового будинку вул. Чичибабіна, 2 (а.с.37).
Вказаний приклад розрахунку є арифметично вірним і таким, що відповідає положенням чинного законодавства. 
Разом з тим, постає необхідність здійснення перевірки перерахунків, які були здійснені позивачем відповідно до постанови КМУ від 10.11.2021 № 1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природнього газу».
Щодо перерахунків здійснених позивачем, суд звертає увагу на наступне.
Так, у грудні 2021, січні, лютому, березні та квітні 2022 року було виконано перерахунок відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природнього газу». 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» (надалі Постанова) обов`язком теплопостачальної організації (Виконавця послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) є зміна розміру нарахувань за теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії та надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води для відповідної категорії споживачів. 
Згідно постанови КМУ № 1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» (набула чинності з 23.11.2021) установлено:
- механізм зміни теплопостачальною організацією (виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника) застосовується до споживачів теплової енергії, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій) з урахуванням диференціації тарифів, що визначається згідно з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженим постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги»; 
- зміна розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачам (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій) у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника) починаючи із нарахувань за жовтень 2021 року відображається щомісяця у платіжних документах зазначених споживачів, надісланих у місяці, що настає за розрахунковим періодом; 
- про прийняте рішення щодо зміни розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачам (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій) теплопостачальна організація (виконавець послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) інформує шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті інформаційного повідомлення з наведенням відповідних обґрунтувань.
Даною постановою внесені зміни, зокрема до Правил користування тепловою енергією (затверджених постановою КМУ від 01.10.2007 №1198), та Правил надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 №1022).
За п.36 Правил користування тепловою енергією № 1198 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 10.11.2021 № 1209) (далі Правила № 1198), теплопостачальна організація зобов`язана змінювати розмір нарахувань за теплову енергію у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб відповідної категорії споживачів, згідно з вимогами цих Правил. 
За п.47 Правил № 1198 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 10.11.2021 № 1209), у разі щомісячної зміни для теплопостачальної організації згідно з умовами договору постачання природного газу ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що використовується для виробництва теплової енергії, теплопостачальна організація змінює розмір нарахувань за спожиту теплову енергію для відповідної категорії споживачів теплової енергії. 
Підставою для зміни розміру нарахувань за спожиту теплову енергію є умова, коли ціна природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), придбаного теплопостачальною організацією в відповідному місяці є відмінною (більшою або меншою) від ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), врахованої в структурі тарифів на теплову енергію, встановлених уповноваженими органами для відповідної категорії споживачів.
Відповідно до пунктів 48, 49 Правил № 1198 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209), для зміни розміру нарахувань за теплову енергію теплопостачальна організація: 1) визначає вартість природного газу у відповідному місяці (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника); 2) перераховує вартість теплової енергії для відповідної категорії споживачів з урахуванням коефіцієнта перерахунку (К), що визначається за такою формулою: Вп К = ---- Вт , де 
Вп - перерахована планована вартість одиниці теплової енергії (з урахуванням прибутку), на основі якої встановлено тарифи для відповідної категорії споживачів (з урахуванням диференціації таких тарифів), що враховує перераховану вартість природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що визначена для відповідного місяця, за незмінних інших складових тарифу; 
Вт - планована вартість одиниці теплової енергії (з урахуванням прибутку) для відповідної категорії споживачів відповідно до встановлених уповноваженими органами тарифів (з урахуванням диференціації таких тарифів). 
Сума перерахунку (різниця в нарахуваннях) для споживача (С) визначається за такою формулою: С = (К - 1) х П, де К - коефіцієнт перерахунку; П - плата за теплову енергію для споживача, визначена у відповідному місяці згідно з діючими тарифами на теплову енергію.
Враховуючи, що КП «Харківські теплові мережі» являється теплопостачальною організацією і здійснює господарську діяльність по теплопостачанню, то поширюються вимоги постанови КМУ від 10.11.2021 № 1209. При цьому, постановою КМУ № 1209 внесені зміни до ряду нормативно-правових актів, зокрема, до Правил № 1198 (п.2), що є обов`язковими для виконання всіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.
Пунктами 36, 47 - 49 Правил № 1198 (що є обов`язковими для врахування позивачем) установлений механізм зміни розміру нарахувань за теплову енергію, в зв`язку зі зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб відповідної категорії споживачів.
Міністерство розвитку громад та територій України, в листі від 14.02.2022 № 7/10.2/2075-22, надало роз`яснення: "10.11.2021, Урядом прийнято постанову № 1209, якою визначено механізм зміни підприємствами теплопостачання розміру нарахованої споживачам (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій) (далі - "інші споживачі") плати за теплову енергію та комунальні послуги (послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води) у разі щомісячної зміни для них ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії та, відповідно, надання комунальних послуг.
Підставою для зміни розміру нарахувань є умова, коли ціна природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного тазу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що придбаний теплопостачальною організацією (виконавцем комунальної послуги) для виробництва теплової енергії/надання комунальних послуг "іншим споживачам" у відповідному місяці, є відмінною (більшою або меншою) від ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що врахована в структурі тарифів для цієї категорії споживачів, установлених уповноваженим органом.
Для реалізації зазначеного механізму внесені зміни до Правил користування тепловою енергією (затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198), Правил надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830), Правил надання послуги з постачання гарячої води (затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182), що визначають детальний алгоритм здійснення перерахунку за теплову енергію та комунальні послуги.
При практичній реалізації механізму перерахування розміру плати слід звернути увагу на наступне: 
- механізм застосовується лише для категорії "інші споживачі" (усіх споживачів, які не відносяться до населення, бюджетних установ, релігійних організацій); 
- зміна розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачам у зв`язку із зміною ціни природного газу є обов`язком виробників теплової енергії, що використовують природний газ теплопостачальною організацією, виконавцями послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води; 
- перерахунок для споживачів здійснюється як у сторону збільшення, так і в сторону зменшення, що залежить від ціни природного газу в відповідному місяці (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що використаний для виробництва теплової енергії/надання комунальних послуг "іншим споживачам"; 
- механізм перерахунку застосовується в частині теплової енергії (у разі реалізації теплової енергії як товарної продукції), а також послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (за умови укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, згідно з вимогами Закону України "Про житлово-комунальніпослуги"); 
- для застосування механізму перерахунку використовуються тарифи на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (а не тарифи на централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води), встановлені уповноваженими органами;
- при здійсненні перерахунку річної планованої вартості теплової енергії та комунальних послуг, на основі якої встановлювалися тарифи для відповідної категорії споживачів, перерахунку підлягає лише одна складова у тарифі - ціна природного газу (без урахування зміни тарифів па послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника); решта складових тарифу залишаються без змін; 
- зміна розміру нарахувань здійснюється починаючи із нарахувань за жовтень 2021 року, і далі - помісячно; 
- різниця в нарахуваннях (від`ємне значення) спрямовується на оплату, майбутніх платежів, крім випадку припинення дії договору із споживачем; за наявності у споживача заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії сума перерахунку (від`ємне значення) зараховується в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення; у разі коли різниця в нарахуваннях має додатне значення, отримана сума виставляться до оплати споживачеві у відповідному місяці перерахунку; 
- сума перерахунку відображається у платіжних документах зазначених споживачів. 
Слід також звернути увагу, що при визначенні коефіцієнту перерахунку (К), який застосовується для перерахунку вартості теплової енергії/комунальних послуг для категорії "інші споживачі", теплопостачальна організація/виконавець послуг визначає: 
- вартість природного газу, використаного для виробництва теплової енергії/надання комунальних послуг "іншим споживачам", у відповідному місяці (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника); 
- перераховану плановану вартість одиниці теплової енергії/послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води (з урахуванням прибутку), на основі якої встановлено тарифи для відповідної категорії споживачів (з урахуванням диференціації таких тарифів), що враховує перераховану вартість природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що визначена для відповідного місяця, за незмінних інших складових тарифу.
За умовами довгострокового договору постачання природного газу, який укладений між виробниками теплової енергії та ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" замовлений споживачем обсяг природного газу складається із Обсягу І, Обсягу II та Обсягу III. Враховуючи підхід, який використаний для визначення цих обсягів, а також виходячи з положень Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 років від 30.09.2021: 
обсяг І - це фіксований обсяг природного газу, що реалізується за фіксованою ціною 7420 грн/тис.м.куб (з ПДВ) та спрямовується, в першу чергу, для виробництва теплової енергії, надання комунальних послуг для потреб, населення;
обсяг III - фіксований обсяг природного газу, що реалізується за фіксованою ціною 16390,10 грн/тис.м.куб (з ПДВ) та спрямовується для виробництва теплової енергії, надання комунальних послуг для потреб бюджетних установ та релігійних організацій; 
обсяг II - змінний обсяг природного газу, що визначається шляхом віднімання обсягу І та обсягу III від загального обсягу фактично спожитого природного газу (фактично переданого згідно з актом приймання - передачі) за розрахунковий період, що реалізується за ціною, що змінюється щомісяця.
Враховуючи зазначене, саме ціна обсягу II (змінюється щомісячно) є основою для здійснення перерахування вартості теплової енергії та комунальних послуг.
Разом з тим, у разі отримання економії за обсягом І та/або обсягом III (фіксованими обсягами), для здійснення перерахування вартості теплової енергії та комунальних послуг у відповідному місяці визначається вартість природного газу (без урахуванням зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), виходячи із вартості відповідного (відповідних) обсягів природного газу, спожитого (спожитих) у розрахунковому періоді. 
За роз`ясненнями НАК "Нафтогаз України" обсяги природного газу, що використовуються за договором не мають цільового призначення для виробництва теплової енергії/надання комунальних послуг тим чи іншим категоріям споживачів. Відтак, з метою забезпечення єдиного підходу до визначення вартості природного газу у відповідному місяці для проведення перерахунку вартості теплової енергії та комунальних послуг зазначаємо, що: 
1) у випадку, коли загальний обсяг фактично спожитого природного газу у розрахунковому періоді не перевищив обсягу І, для здійснення перерахунку "іншим споживачам" застосовується вартість природного газу за ціною обсягу І; 
2) у випадку, коли загальний обсяг фактично спожитого природного газу у розрахунковому періоді складається із суми обсягу І та обсягу III, для здійснення перерахунку застосовується вартість природного газу, що буде визначена виходячи з обсягу спожитого природного газу, який спрямовано на потреби "інших споживачів" після закриття в повному обсязі потреб населення, бюджетних установ, релігійних організацій (тобто, споживачів щодо яких було визначено та надано фіксовані, обсяги природного газу за фіксованою ціною), а саме: 
- вартість за обсягом III - у разі якщо не спрямовувався обсяг І на виробництво теплової енергії/надання комунальних послуг для потреб "інших споживачів"; 
- середньозважена вартість за обсягом І та обсягом III, які використано на виробництво теплової енергії/надання комунальних послуг для потреб "інших споживачів" - у разі спрямування частини обсягу І та частини обсягу III на виробництво теплової енергії/надання комунальних послуг для потреб "інших споживачів";
3) у випадку, коли загальний обсяг фактично спожитого природного газу у розрахунковому періоді складається із суми обсягу І, обсягу III та обсягу II для здійснення перерахунку застосовується вартість газу, що буде визначена виходячи з обсягу спожитого природного газу, який на виробництво теплової енергії/надання комунальних послуг для потреб "інших споживачів" після закриття в повному обсязі потреб населення, бюджетних установ, релігійних організацій (тобто, споживачів щодо яких було визначено та надано фіксовані обсяги природного газу), а саме: 
- вартість за обсягом II - у разі якщо обсяг III не спрямовувався на виробництво теплової енергії/надання комунальних послуг для потреб "інших споживачів"; 
- середньозважена вартість за обсягом II та обсягом III - у разі спрямування частини обсягу II та частини обсягу III на виробництво теплової енергії/надання комунальних послуг для потреб "інших споживачів". 
Таким чином, у разі ощадливого використання природного газу виробником теплової енергії та сприятливих кліматологічних умов, існує можливість, здешевити вартість природного газу для категорії "інші споживачі". 
За таких умов, при визначенні вартості природного газу у відповідному місяці (для здійснення подальшого перерахунку вартості теплової енергії та комунальних послуг) виробник теплової енергії виходить із обсягів, природного газу, спожитого для виробництва теплової енергії та надання комунальних послуг для потреб "інших споживачі", у тому числі у разі якщо такі обсяги були "зміксовані". 
Враховуючи наведене, підставою для зміни розміру нарахувань за спожиту теплову енергію, насамперед, є умова, коли ціна природного газу, придбаного теплопостачальною організацією в відповідному місяці є відмінною (більшою або меншою) від ціни природного газу, врахованої у структурі тарифів на теплову енергію, встановлених уповноваженими органами для відповідної категорії споживачів. 
Отже, перерахунки здійснені КП «ХТМ» за грудень 2021 року, січень, лютий, березень та квітень 2022 року відповідають умовам передбаченим постановою КМУ «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» від 10.11.2021 № 1209.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд констатує, що перерахунок здійснений позивачем відповідає вимогам чинного законодавства, є арифметично правильним, а тому остаточний розрахунок заборгованості є обґрунтованим.
Апеляційний суд зазначає, що позивачем було детально роз`яснено звідки отримані дані для розрахунку і перерахунку заборгованості, було наведено формулу розрахунку і перерахунку відповідно до положень постанови КМУ від 10.11.2021 № 1209. 
Отже, розрахунок заборгованості в період з березня 2020 по листопад 2021 (без укладання договору) та в період з грудня 2021 по лютий 2022 (за договором-1) виконано правильно і підтверджено належними доказами, а тому він є обґрунтованим. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині відсутності певних відомостей щодо обліку споживання теплової енергії, і відповідно, неправильно здійсненого розрахунку, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.
Щодо розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію в період з березня по квітень 2022 року.
Апелянт стверджує, що хоч заявлена до стягнення заборгованість включає в себе нарахування за лютий та березень 2022, в долучених до позовної заяви відомостях обліку споживання теплової енергії житлового будинку крайнім відображеним періодом є 20.01.2022 по 17.02.2022. В розрахунку нарахувань за лютий та березень 2022 використовується Qoп - споживання тепла на опалення (показання ПУ). Тобто, Позивачем не було надано жодних документів на потенційне встановлення показань ПУ з 18.02.2022 по кінець березня місяця, що свідчить також про необґрунтованість заявленої до стягнення суми в частині нарахувань за лютий та березень 2022. Апелянт також вважає безпідставними здійснені Позивачем нарахування за квітень 2022, адже останній не наводить жодного обґрунтування як в позовній заяві, так й не долучив жодного документа на пояснення такого, здійснює нарахування за абсолютно іншою формулою та виключно щодо цього місяця, не керуючись при цьому показаннями приладу обліку.
З приводу цього позивачем надано наступну інформацію:
У березні-квітні 2022 року не було можливості зняти показання приладу обліку (своєчасна фіксація даних лічильника була ускладнена у зв`язку з не безпековою ситуацією в регіоні). 
У липні 2022 року при знятті показань було виявлено, що на приладі обліку відсутня індикація, тобто, показання не можна приймати до розрахунку. Відповідно до цього нарахування за квітень були виконані розрахунковим шляхом з урахуванням максимального теплового навантаження на опалення, середньомісячної температури зовнішнього повітря, кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Споживання теплової енергії за опалення за квітень 2022 року складає:
Pт.е.оп.= Qоп*(tв.п.-tз.п.)/(tв.п.-tср.)Топ*Коп = 0,00406 * (18 - (10,6))/ (18 - (-23)) * 336 * 0,999983 = 0,24621 ГКал. 
Сума нарахувань з опалення складає: Sоп. = Pт.е.оп.*Тариф = 0,24621 * 5393,26 = 1327,87 грн.
Щодо неможливості зняття показань приладу обліку у березні-квітні 2022 року та відсутності даних обліку після 17.02.2022, у зв`язку з введенням воєнного стану, спричиненого збройною агресією РФ, нападу військ вказаної держави на Україну та на місто Харків, вибухи поблизу будівель підприємства, задля забезпечення безпеки життю та здоров`ю працівників як підприємства так і споживача, порушення процесу господарської діяльності КП «Харківські теплові мережі», останні вимушені були тимчасово не проводити заходи щодо зняття показань засобів обліку. 
Таким чином, війна офіційно визнана обставиною непереборної сили (форс-мажором). Це вплинуло на роботу комунальних служб, зокрема й на можливість контролерів відвідувати помешкання для зняття показань засобів обліку з наступних причин: 
- проведення планового зняття показників безпосередньо у помешканнях або на об`єктах було обмежене через постійну загрозу обстрілів, повітряні тривоги та обмеження комендантської години. Згідно з вимогами охорони праці, роботодавець не має права наражати працівників на смертельну небезпеку. 
- частина персоналу теплових мереж була мобілізована до лав ЗСУ, залучена до ліквідації наслідків аварій на критичній інфраструктурі або евакуйована, що спричинило дефіцит кадрів для проведення контрольних знять. 
- у період воєнного стану зусилля підприємства зосереджені на підтримці технологічного процесу теплопостачання та оперативному ремонті мереж після пошкоджень, що є критично важливим для виживання громади. 
Отже, наведене є обґрунтуванням відсутності можливості на зняття показань приладу обліку у березні-квітні 2022 року, і на думку позивача, не потребує документального підтвердження.
Апеляційним судом встановлено, що при виконанні розрахунку за квітень 2022 року, позивачем для показника Qоп використано показник теплового навантаження на потреби опалення 0,00406 Гкал/год, що було отримано при здійснені розрахунку теплового навантаженя на опалення нежитлових приміщень відповідача від 25.08.2021 (а.с.50).
Проте, при виконанні розрахунку за березень 2022 року позивачем використано значення Qоп, що отримано з приладу обліку. Позивачем у розрахунку вказано, що це показання ПУ (а.с.48). Однак матеріалами справи підтверджується, що крайньою датою зняття показань з лічильника є 17.02.2022, що вказано у відомостях обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті житлового будинку вул. Чичибабіна, 2 (а.с.37).
Отже, розрахунок за березень 2022 мав бути виконаний за формулою розрахунку, що була використана для квітня 2022 року. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3893), підтверджує той факт, що його працівники не мали можливості отримати показання приладу обліку березні-квітні 2022.
Тому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за березень 2022 є необґрунтованим, оскільки матеріали справи підтверджують факт відсутності показань з приладу обліку за цей місяць, а використаний позивачем у формулі показник Qоп з числовим значенням 1,85673 не підтверджений жодним належним доказом у цій справі.
Стосовно розрахунку заборгованості за квітень 2022 року, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
У розрахунку заборгованості за послугу споживання теплової енергії по споживачу ФО-П Ніколаєвський Д.С. (а.с. 44 на звороті) за квітень 2022 року нараховано заборгованості на суму 650,25 грн.
Проте, у розрахунку нарахувань по ФО-П Ніколаєвський Д.С. (а.с. 47) заборгованість складає - 2855,62 внаслідок перерахунку.
Заборгованість до перерахунку у розрахунку нарахувань по ФО-П Ніколаєвський Д.С. (а.с.48) становить 1327,87 грн.
Отже, аналогічно до лютого 2022 року з суми заборгованості до перерахунку віднімається сума після перерахунку. Для квітня 2022 року ця сума становить 1327,87 грн - 2855,62, що дорівнює - 1527,75. Отримана сума заборгованості не відповідає сумі у остаточному розрахунку, а саме: 650,25 грн.
Апеляційний суд доходить висновку про те, що позивачем зроблено помилку під час здійснення розрахунків або під час заповнення розрахунку заборгованості. Через це суд не має можливості встановити і перевірити розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за квітень 2022 року, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості за цей період колегія суддів вважає необґрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в період з березня по квітень 2022 року.
Щодо розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за вересень 2021.
Як вказує апелянт, позивач здійснив перерахунок за лютий 2020 та, ймовірно, хибно вписав дану заборгованість у період нарахувань за вересень 2021, адже останній також не входив до опалювального періоду, а у відомостях обліку житлового будинку за період 17.08.2021 по 17.10.2021 аналогічно вказується відсутність споживання теплової енергії у житловому будинку. Відсутність споживання за вересень 2021 також знаходить своє підтвердження в актах про відключення від 12.04.2021 № 173/28662 та про підключення від 16.10.2021 № 173/30776. 
Також апелянт звертає увагу на те, що позивачем зазначено (арк. 6 відзиву на ап. скаргу), що «у вересні 2021 року проведений перерахунок відповідно до договору оренди з 31.01.2020 до 12.04.2021 (нарахування за вересень 2021 року не проводилися)». Незважаючи на те, що Позивач сам визнає факт відсутності нарахувань за вересень 2021, в розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію по Відповідачу Позивач в 2021 рік включає вересень 2021. Між іншим, Позивач також сам зазначає, що лютий 2020 не є предметом спору, що свідчить про визнання останнім необґрунтованості заборгованості на суму 1 445,27 грн, яку Позивач в одному розрахунку нарахувань відносить до лютого 2020, а в іншому розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію по споживачу – до вересня 2021.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта з огляду на таке.
Прохальна частина позовної заяви КП «ХТМ» містить фразу «ПРОШУ: стягнути з Відповідача на користь Позивача: - заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії без укладання договору в сумі 18 855,95 грн. за період: березень 2020 - листопад 2021 ».
Отже, заявлені позовні вимоги з весни 2020 року.
Разом з тим, позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3893) вказує: «звертаємо увагу суду, що період стягнення заборгованості березень 2020 - листопад 2021 та грудень 2021 – липень 2022, тому не зрозуміло чому у своїх твердженнях апелянт посилається на лютий 2020 року., який не є предметом позову.».
Отже позивач розуміє, що заявлені ним позовні вимоги не стосуються лютого 2020 року.
Разом з тим, у додаткових поясненнях (вх. № 4236) позивач вказує, звертаючись до розрахунку нарахувань сума в розмірі 1 445,27 грн це нарахування за лютий 2020 року, які виставлені в рахунку за вересень 2021 року, так як нарахування вперше проводилося саме у вересні 2021 року (відповідно до наведеної інформації у розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергії).
Отже, фактично позивачем було здійснено розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію у лютому 2020 року, проте розрахунок за цей період чомусь виконано через 1 рік і 6 місяців після завершення опалювального періоду у лютому 2022. Через те що розрахунок було виконано невчасно позивач вирішив додати заборгованість за лютий 2020 до розрахунку заборгованості як вересень 2021 року.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до п. ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.
Позивачем на стадії підготовчого засідання у суді першої інстанції не було подано клопотання про уточнення позовних вимог.
За таких обставин, вимога щодо стягнення заборгованості за лютий 2020, що записана як заборгованість за вересень 2021, не підлягає задоволенню, оскільки виходить за межі позовних вимог заявлених позивачем.
Щодо розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за листопад 2020.
Апелянт стверджує, що розрахунок виконаний за листопад 2020 здійснений за формулою Son. = Qon*Тариф. Про застосування формули Pт.е.оп.= Qоп*(tв.п.- tз.п.)/(tв.п.-tср.)Топ*Коп щодо листопада 2020 у розрахунку нарахувань Позивач не зазначає. Між іншим, згідно наданого розрахунку нарахувань, Позивач обґрунтовував заборгованість у сумі 1 217,98 грн. за листопад 2020 (Son. = Qon*Тариф = 0,92972*1310,052 = 1217,98 грн.). 
Таким чином, обґрунтовуючи правильність наданих до суду першої інстанції нарахувань, Позивач хибно використовує іншу формулу та навіть доходить до іншого результату щодо суми нарахувань за листопад 2020, що знову підтверджує їх необґрунтованість та неможливість математичної перевірки. 
Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3893) вказано, що відповідно до акту огляду вузла обліку (розпломбування) теплової енергії від 25.11.2020 на приладі обліку відсутня індикація, тобто, показання не можна приймати до розрахунку. Відповідно до акту огляду вузла обліку теплової енергії від 02.12.2020 на приладі проведена заміна елемента живлення. (копії актів від 25.11.2020 та 02.12.202 надаємо). Нарахування з цього часу проведені за показаннями приладу обліку.
Споживання теплової енергії за опалення за листопад 2020 року були виконані розрахунковим шляхом з урахуванням максимального теплового навантаження на опалення, середньомісячної температури зовнішнього повітря, кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Pт.е.оп.= Qоп*(tв.п.-tз.п.)/(tв.п.-tср.)Топ*Коп= 0,00406 * (18 – 2,5))/ (18 - (-23)) * 605,72 = 0,92972 ГКал. Сума нарахувань з опалення складає: Sоп. = Pт.е.оп.*Тариф = 0,92972 * 1310,052 = 1051,69 грн.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснення позивачем з а листопад 2020 року є вірними. Оскільки зняття відомостей з приладу обліку було неможливим,, позивачем для показника Qоп використано показник теплового навантаження на потреби опалення 0,00406 Гкал/год, що було отримано при здійснені розрахунку теплового навантаженя на опалення нежитлових приміщень відповідача від 25.08.2021 (а.с.50) та розраховано за відповідною формулою.
Під час перевірки рівняння Sоп. = Pт.е.оп.*Тариф апеляційним судом встановлено, що розрахунок 0,92972*1310,052 дорівнює 1217,98 грн, що є правильною сумою заборгованості за листопад 2020 року. Саме ця сума вказана в остаточному розрахунку заборгованості за послугу постачання теплової енергії по споживачу ФО-П Ніколаєвський Д.С. (а.с. 44).
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачем зроблено описку у відзиві на апеляційну скаргу і помилково замість правильної суми заборгованості вказано суму 1051,69 грн. Вказана описка не впливає на повноту встановлення обставин справи, правильність правової оцінки доказів та законність ухваленого рішення, а відтак не може бути підставою для його скасування або зміни.
Таким чином, твердження апелянта щодо неправильного розрахунку заборгованості за листопад 2020 року апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Щодо використання позивачем «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94.
Апелянт вказує, що позивач у позовній заяві не посилається на положення «КТМ 204 України 244-94», не додає його матеріали, яких немає у відкритому доступі, до даної справи. Тобто, Позивачем не обумовлюється ані порядок здійсненого розрахунку, ані підстави застосування положень відповідного документа, позбавляючи при цьому суд можливості перевірити правильність такого розрахунку. 
Також апелянт посилається на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 у справі № 922/1274/25, де колегія суддів зазначила: «посилання позивача на здійснення розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення розрахунковим способом згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 не визнаються судом обґрунтованими, оскільки такий "нормативний документ" відсутній в загальному доступі, позивачем не наведено його зміст, не зазначено, ким та коли він був створений або затверджений, й не доведено підстав обов`язковості та правомірності його застосування у даних правовідносинах».
З приводу цього колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
«Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 - це норми та вказівки розроблені проектним та науково-дослідним інститутом по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст селищ України (УкрНДІінжпроєкт) на замовлення заказу Держжитлокомунгоспу України. Погоджені з Державним комітетом України з матеріальних ресурсів. Внесені та підготовлені до затвердження Управлінням комунальної енергетики Держжитлокомунгоспу України. Затверджені Держжитлокомунгоспом України 14 грудня 1993 року. Містять в собі положення і основи нормування витрат палива теплової енергії на теплопостачання житлових та громадських споруд і господарсько-побутові потреби, а також норми витрат зазначених вище ресурсів, розрахованих для 467 міст і населених пунктів України.
Відповідно до Правил користування тепловою енергією затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 18.06.2025 № 888, передбачено, що за відсутності проєкта або енергетичного аудиту об`єкта теплоспоживання приєднане теплове навантаження тимчасово може бути визначено відповідно до КТМ 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" (далі - КТМ 204 Україна 244-94).
Отже, з вищенаведеного вбачається що позивачем правомірно застосовується у відносинах зі споживачами положення КТМ 204 України 244-94. 
У даній справі позивачем у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3893) вказано зміст відповідних положень «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 та наведено формулу за якою здійснено розрахунок заборгованості відповідача. А тому суд апеляційної інстанції мав змогу за вказаною формулою перевірити розрахунок заборгованості відповідача.
Таким чином, доводи апелянта щодо неправомірного посилання позивача на КТМ 204 України 244-94 при здійсненні розрахунків не відповідають матеріалам справи.
Щодо тарифів застосованих позивачем.
Апелянт стверджує, що у матеріалах справи відсутні також обґрунтування застосованих тарифів щодо кожного місяця у розрахунку(наприклад, посилання на відповідні рішення з їх затвердження). Те саме стосується і перерахунку за грудень 2021, січень, лютий, березень та квітень 2022 згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» від 10.11.2021 № 1209, адже Позивачем не зазначається жодних вихідних даних для застосованого коефіцієнту перерахунку.
З приводу вказаного апеляційний суд зазначає наступне.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Прожитлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Відповідно до 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 цього Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належать: 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону;
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать: встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством; щоквартальне оприлюднення встановлених для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок).
Відповідно до пп. 2 п. а ч.1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: становлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
Як вбачається зі змісту проаналізованих нормативно-правових актів відповідні повноваження щодо встановлення розмірів тарифів має орган місцевого самоврядування, зокрема – Харківська міська рада.
Процедури формування і розрахунку тарифів, а також процес встановлення тарифів органами місцевого самоврядування також регулюються постановами Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та від 11.12.2019 №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води» та постановою НКРЕКП 25.06.2019 № 1174 «Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання».
Відповідно до п. 1.5 Порядку №1174 тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі.
Відповідно до листа НКРЕКП від 24.03.2015 №2712/15/61-15 щодо надання роз`яснення тарифи для населення розповсюджуються тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджуються на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб.
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://hts.kharkov.ua/docs/2024_tarifi_Kharkiv_rishenja_ №64_2024_02_21.pdf. 
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Також інформація про тарифи КП «ХТМ» відображається у щомісячних паперових та електронних рахунках за спожиті послуги, які направляються споживачам, в тому числі і відповідачу.
У наданих позивачем рахунках-фактурах міститься рядок «Тариф» із вказаною сумою тарифу у стовпці «ІНШІ», а праворуч вказаний відповідний нормативно-правовий акт, що підтверджує законність нарахування тарифу (в залежності від місяця та року це постанови НКРЕКП або рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради, які є у відкритому доступі). А тому відомості щодо застосованих позивачем тарифів підтверджуються належними доказами.
Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності обґрунтування застосованих тарифів спростовуються матеріалами справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд передчасно визнав доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії без укладення договору за вересень 2021 року у розмірі 1445,27 грн, оскільки заявлена вимога стосується фактичної заборгованості за спожиту відповідачем теплову енергію у лютому 2020 року, що не входить до змісту позовних вимог заявлених позивачем.
Також місцевий господарський суд передчасно визнав доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за договором-1 за березень – квітень 2022 року у розмірі 5554,02 грн (4903,77 грн + 650,25 грн), оскільки розрахунки здійснені позивачем щодо березня ґрунтуються на відомостях з приладу обліку, які за твердженням самого позивача у цей період не отримувались, а працівники позивача зняття відомостей з лічильника не проводили. Щодо квітня 2022 року позивачем заявлено до стягнення різні суми заборгованості, які апеляційний господарський суд не може перевірити у зв`язку із суперечливою інформацією в матеріалах справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної звертається до висновків, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правильність визначення обсягу спожитої теплової енергії та розміру заявленої до стягнення заборгованості, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії без укладення договору за вересень 2021 у розмірі 1445,27 грн та за послугу з постачання теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії за березень – квітень 2022 року у розмірі 5554,02 грн підлягає скасуванню із ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Водночас колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію на потреби опалення без укладення договору в сумі 17 410,68 грн, яка утворилася за період березень 2020 – листопад 2021, та в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію на потреби опалення по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 20 820,43 грн, яка утворилася за період: грудень 2021 – лютий 2022.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано частково, то в порядку ч. 11 ст. 129 ГПК України апеляційним господарським судом здійснено пропорційне взаємозарахування судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» сплатити різницю судових витрат у розмірі 4 172,64 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 04.05.2026 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2026 №4757-IX).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
Отже, виходячи з вищевказаних нормативних актів, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України). Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження. Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд зазначає, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області (керованими боєприпасами, КАБ, С-300 та інш., що може повністю покривати місто Харків, будь-який район або населені пункти Харківської області), відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання після масованих ракетних обстрілів росії, постійні масовані атаки дронів, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого статтями 248, 273 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, 277, 281, 282, 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, –
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича задовольнити задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії без укладення договору за вересень 2021 року у розмірі 1445,27 грн та заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за березень – квітень 2022 року у розмірі 5554,02 – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії без укладення договору за вересень 2021 року у розмірі 1445,27 грн; та заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за березень – квітень 2022 року у розмірі 5554,02 – відмовити.
В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі № 922/4721/25 залишити без змін.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ніколаєвського Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодієвська, буд. 11, код ЄДРПОУ 31557119) судовий збір у розмірі 4172,64 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повна постанова складена 04.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя О.І. Склярук