ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. справа № 300/3195/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, забов`язання вчинити певні дії 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області від 20.02.2026 за №926090159825;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії шляхом нарахування підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01.02.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідач протиправно відмовив їй у перерахунку пенсії шляхом нарахування підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стверджує, що у наданих відповідачу документах відображено у неї наявність статусу члена сім`ї репресованих осіб.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
29.05.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, у якому представник відповідача заперечила проти доводів позивачки та зазначила, що рішення про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та встановлення підвищення пенсії, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» прийняте у зв`язку з відсутністю на те законних підстав. Вказала, що згідно з пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 для призначення підвищень, особа, яка звертається за перерахунком пенсії, подає до управління Пенсійного фонду України документи про визнання заявника реабілітованим або членом сім`ї реабілітованого, однак у долучених позивачкою до заяви довідках не зазначена інформація щодо ОСОБА_2 . За таких обставин, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
04.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивачки надійшли додаткові пояснення, за змістом яких зазначає, що пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено перелік документів які засвідчують, що особа визнана реабілітованою, а не членом сім`ї реабілітованих осіб та, що невизначено окремого переліку документів для підтвердження статусу члена сім`ї реабілітованої особи. Однак нею, у наданих відповідачу до заяви документах, відображено наявність статусу члена сім`ї репресованих осіб. Вважає доводи відповідача щодо законності прийнятого ним рішення та відсутності у неї законних підстав для перерахунку пенсії шляхом нарахування підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необґрунтованими.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.02.2026 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо перерахунку пенсії шляхом нарахування підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
До поданої заяви було додано паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, постанову про заведення облікової справи, виписку із протоколу № 11 Особливої наради при Міністрі Державної Безпеки Союзу ССР, архівну довідку УМВС України в Тернопільській області від 30.01.2026 № 4-П-3/2026, довідку УМВС України в Тернопільській області від 10.01.2008 № 6/5.
Згідно інформації, яка міститься у Постанові про заведення облікової справи, Виписці із протоколу № 11 Особливої наради при Міністрі Державної Безпеки Союзу ССР, архівній довідці УМВС України в Тернопільській області від 30.01.2026 № 4-П-3/2026, довідках УМВС України в Тернопільській області від 03.10.2006 № 6/128-р та від 10.01.2008 № 6/5, які наявні в матеріалах справи, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позасудовими органами в адміністративному порядку на підставі наказу Міністерства Державної Безпеки СРСР № 00386 від 20.10.1948 виселені з смт. Заложці Зборівського району Тернопільської області на спецпоселення в Приморський край із конфіскацією майна де перебували під наглядом спецкомендатури до 28.08.1956. Виселення затверджено особливою нарадою при МДБ СРСР 11 березня 1950 року, протокол №11. Звільнені з обліку спецпоселенців на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 12 березня 1956 року. На підставі статті 3 Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реабілітовані.
Під час перебування на спецпоселенні у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилась дочка ОСОБА_2 , місце народження: село Варфоломіївка Яковлівського району Приморського краю, що підтверджується свідоцтвом про народження.
У зв`язку з укладенням шлюбу у подальшому позивачкою змінено прізвище із ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 26.05.1979.
Відтак, ОСОБА_1 є потерпілою від репресій, оскільки народилися на засланні під час перебування репресованих батьків та брата на засланні.
Подана позивачкою заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Так, за наслідками розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 20.02.2026 за №926090159825 про відмову у перерахунку пенсії, яке мотивоване відсутністю права у позивачки на відповідний перерахунок згідно наданих нею документів.
Позивачка, вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційні права на соціальний захист, гарантовані статтею 46 Конституції України, звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зміст нормативно-правових положень щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності через надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) з метою ліквідувати наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян Української РСР, поновити їх права, встановити компенсації за незаконні репресії та пільги реабілітованим.
Статтею 1 Закону №962-XII встановлено, що реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Відповідно до статті 3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Наведене свідчить, що законодавець до реабілітованих осіб відносить як громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій, так і примусово переселених осіб.
Статтею 1-1 Закону №962-XII визначенні наступні терміни, зокрема: 
вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; 
депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів;
заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення;
репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; 
члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.
Відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.
Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 у справі № 500/5507/23.
Як встановлено судом, батьки позивачки та брат знаходилась на спецпоселенні з 16.02.1950 по 28.08.1956 та у період перебування на спецпоселенні ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька, ОСОБА_1 , яка на час здійснення репресій проживала зі своїми батьками та неповнолітнім братом, репресованими особами однією сім`єю, в тому числі проживала у спецпоселенні, куди сім`ю було переселено примусово та відповідно до статті 1-3 Закону N 962-XII є потерпілою від репресії, оскільки є дитиною репресованих осіб, яка народилися на засланні.
Щодо доводів відповідача про те, що пункт 2.13 Порядку подання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає, що для призначення підвищень, особа, яка звертається за перерахунком пенсії, подає до управління Пенсійного фонду України документи про визнання заявника реабілітованим або членом сім`ї реабілітованого, однак у долучених позивачкою до заяви довідках не зазначена інформація щодо ОСОБА_2 , суд зазначає таке.
У пункті 2.13 вказано наступне: «За документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення». Таким чином, пунктом 2.13 вищевказаного Порядку визначено перелік документів які засвідчують, що особа визнана реабілітованою, а не членом сім`ї реабілітованих осіб. 
Позивачкою при зверненні до відповідача подано, з поміж іншого, архівні довідки УМВС України в Тернопільській області від 30.01.2026 № 4-П-3/2026 та від 03.10.2006 № 6/128-р, що відповідачем не заперечується. У наданих документах вказано, що батьки та брат позивачки є репресованими особами яких у подальшому реабілітовано.
Відтак, позивачкою у відповідності до пункту 2.13 зазначеного Порядку надано відповідачу документи, які засвідчують, що її батьки та брат визнані реабілітованими.
Окрім того, позивачкою на виконання пункту 2.16 Порядку подання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в якому зазначено, що за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, а також рішення суду подано до відповідача свідоцтво про своє народження та свідоцтво про шлюб в якому відображено зміну прізвища, що не спростовується відповідачем.
З урахуванням наведеного, подані позивачкою до відповідача документи у своїй сукупності засвідчують наявність у ОСОБА_1 статусу члена сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.
Враховуючи встановлені судом обставини у даній справі, зокрема, що позивачка належить до категорії громадян, членів сім`ї, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованих по статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», суд робить висновок, що позивачка, як член сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій та були реабілітованими, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII.
Відмова Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області у встановленні ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, відповідно до поданої позивачкою заяви від 13.02.2026 є протиправною, а тому її право на перерахунок підвищення пенсії підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивачки.
Згідно частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виникнення права на підвищення пенсії - перерахунок проводиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Оскільки, заяву подано 13.02.2026, право на перерахунок - підвищення пенсії у ОСОБА_1 виникає з 01.02.2026.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн, тому ці витрати необхідно присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Доказів понесення інших судових витрат суду не надано. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області від 20.02.2026 за №926090159825 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) шляхом нарахування підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 01.02.2026. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1064 (одну тисячу шістдесят чотири) гривні 96 копійок. 
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В.