Справа № 367/3593/25
Провадження №2/367/3898/2025

РІШЕННЯ
Іменем України

22 червня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді      Шестопалової Я.В.,
при секретарі судових засідань    Пронченко О.С.,
за участі 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів,-
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 2023 року позивачка з відповідачем почали спілкуватись та з часом спілкування переросло в серйозні стосунки, як між чоловіком і жінкою, які усвідомлюють значення стосунків, що виникли на взаємній симпатії і перейшли у стабільні відносини коханих людей. Так, з квітня - травня 2023 року почали час від часу проживати за адресою: АДРЕСА_1 , проводили спільно час як разом так й з друзями, родичами. Відповідач проходив військову службу у частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України у смт.Гостомель і відповідно постійно приїздив до позивачки в м. Бучу, залишався ночувати, жив по декілька днів. Вони проживали з ним разом як сім?я, маючи сімейний побут. Відповідач матеріально допомагав та забезпечував їх, як родину.  ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , видане Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ), про що зроблений актовий запис № 163. Де у графі батько зазначається ОСОБА_6 .
Оскільки, станом на 11 квітня 2024 року, не пройшов десятимісячний строк з дня розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_7 , який розірвано було 22 грудня 2023 року, то відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України при реєстрації 11 квітня 2024 року Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) ОСОБА_7 внесли як батька в актовому записі про народження дитини ОСОБА_8 . На день реєстрації дитини позивачка знала, що ОСОБА_7 не є біологічним батьком ОСОБА_8 . На момент народження доньки, позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, і, її колишній чоловік, знав, що він не є біологічним батьком, оскільки шлюбні відносини припинились з колишнім чоловіком за довго до того, як познайомилась з Відповідачем і вони почали зустрічатись. 
17 грудня 2024 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по справі №201/14588/24 виключено відомості з актового запису №163 від 11.04.2024 р. щодо ОСОБА_7 .
Відповідач добровільно не визнав батьківство, у зв`язку з даними обставинами позивач вимушена звернутись до суду. Позивачка просить суд: визнати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5 та внести зміни до актового запису №?163 від 11.04.2024р., який вчинений Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) про народження ОСОБА_5 
вказавши у графі «батько» - прізвище, ім?я, по батькові « ОСОБА_4 », всі інші дані без змін; стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною 3-х років; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 39 000,00 грн (тридцять дев?ять тисяч п?ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 2422 грн. 40 коп. судовий збір; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 13 138 грн 50 коп за проведення судово-молекулярної експертизи.
Ухвалою суду від 21.04.2025 року було відкрито загальне позовне провадження у справі.
08.05.2025 року до суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує факт спільного проживання разом як сім`я, маючи спільний бюджет приблизно з квітня-травня 2023 року. Спільні фото з відпочинку не можуть бути належним доказом проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Твердження позивачки щодо спільного проживання сім`єю спростовуються і тим фактом, що 15 січня 2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим 18 липня 2006 року, який на даний час не є розірваним. Як належний доказ листування в електронних месенджерах не можна взяти до уваги, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, зокрема, постанова від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов?язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення». Щодо вимог позивачки стосовно стягнення аліментів у випадку встановлення батьківства, вважає, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами, враховувати матеріальне становище сторін, а також має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Просив врахувати, що його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого вже сплачуються відповідно судового наказу у справі № 367/3839/25, виданого 10.04.2025 Ірпінським міським судом Київської області аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Також на розгляді в Ірпінському міському суді Київської області знаходиться цивільна справа N?367/3881/25 за позовом повнолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання, як повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися. Щодо аліментів на користь позивачки на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною 3-х років зазначає, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на матір дитини до досягнення дитиною трирічного віку, суд має з`ясувати, чи має батько дитини матеріальну можливість сплачувати аліменти на матір дитини, яка піклується про дитину, що не досягла віку трьох років. Позивач не довела розмір потреби на своє утримання, а з урахуванням того, що на утриманні Відповідача вже є особи, які потребують допомоги, у цих позовних вимогах просив відмовити. Також просив призначити судово-генетичну експертизу.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.05.2025 року клопотання позивачки про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено, призначено по справі №367/3593/25 судову молекулярно-генетичну експертизу.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2025 року відновлено провадження у справі і призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні для вирішення клопотання представника позивача ОСОБА_12 про зміну експертної установи.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_12 про зміну експертної установи задоволено, проведення, призначеної ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.05.2025 року у цивільній справі № 367/3593/25 доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2025 року відновлено провадження у справі і призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.
31.10.2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких відповідач має на утриманні двох дітей, проживає у службовій квартири та не має власного житла. Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи інтереси дитини та фінансові можливості Відповідача, просив визнати розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 4000 гривень на місяць, що більш ніж утричі перевищує мінімальний розмір аліментів, який на даний час складає 1 281,50 гривень на місяць. Визначити розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 у сумі 2500 гривень на місяць до досягнення дитиною трьох років. 
03.11.2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 лютого 2026 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. 
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3  позовні вимоги щодо визнання батьківства визнав, однак просив визначити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00грн. на місяць та на утримання позивачки у сумі 2500,00грн. на місяць до досягнення дитиною трьох років.
Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача.
Представник Бучанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі представника.
Суд, заслухавши позивачку, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши докази, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_5  народилася  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , видане повторно Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ), про що зроблений актовий запис № 163. 
З 16.09.2021 року по 22 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.
На момент народження ОСОБА_8 позивачка ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до ч.2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. 
Оскільки, станом на 11 квітня 2024 року, ще не пройшов десятимісячний строк, то відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України при реєстрації 11 квітня 2024 року Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) ОСОБА_7 внесли як батька в актовому записі про народження дитини ОСОБА_8 . 
Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2024 року у справі №201/14588/24 згідно із висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 08.11.2024 року №?45138, виконаного ТОВ «Мама папа» ймовірність того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є біологічним батьком дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рамках проведення дослідження, складає 0%. 
Вище вказаним рішенням суду виключено з актового запису № 163 від 11 квітня 2024 року, складеного Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про народження ОСОБА_8 , відомості про батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позивачка ОСОБА_1 направила відповідачу пропозицію добровільно з`явитись до Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ), що знаходиться за адресою: 08292, Україна, Бучанський р-н, Київська обл., м. Буча, вул. Енергетиків, буд, 1? - 17 березня 2025 року о 10 год 00 хв для здійснення реєстраційний дій шляхом внесення змін до актового запису про народження дитини, де у графі батько вказати « ОСОБА_4 ». У разі не згоди з даним фактом підтвердити чи спростувати батьківство щодо ОСОБА_5 , 03.04.2024 року шляхом здачі аналізу ДНК (молекулярно-генетичного аналізу людини) для визначення кровної спорідненості у Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА», розташованої за адресою: м. Київ, вул. Скоропадського 21 (вул. Льва Толстого 21) 01033 - 17 березня 2025 року о 10 год 00 хв.
ОСОБА_4 відмовився визнавати батьківство добровільно та бути записаним у графі батьком.
На підтвердження позовних вимог до позовної заяви щодо проживання позивачки та відповідача сім`єю додано спільні фотографії та копії квитанцій грошових переказів, як доказу матеріальної допомоги відповідача ОСОБА_4 позивачці.
Відповідно до положень ст.ст. 1, 2 СК України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
За змістом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Відповідно до висновку експерта №103-118-29025 від 18.08.2025 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність, підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel K at all "Biostatistische Abstammugs-begutachung mit blutgruppen befunden" Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 
практично доведено.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини 2 статті 128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.
Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які зареєстровано наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Таким чином, виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства з урахуванням наявності вищевказаного висновку експерта, який вказує на батьківство саме відповідача, суд погоджується з доводами позивачки щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання відповідача батьком ОСОБА_8 .
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ще має на утриманні двох дітей. 
Відповідно до судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2025 р. № 367/3839/25, з ОСОБА_4 , стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року та до досягнення сином повноліття.
Відповідно до заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.05.2025 року з ОСОБА_4  стягуються на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07.04.2025 року і до закінчення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчання, тобто до 30.06.2027 року або до досягнення нею 23-річного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з стягнути із ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. 
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки, суд зазначає наступне.
Статтею 91 СК України визначено підстави виникнення права на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Згідно ч.ч.1,2 ст.91 СК України якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Таким чином, ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, має право на утримання від ОСОБА_4 , оскільки з нею проживає їх спільна дитина.
Судом було встановлено, відповідач є працездатною особою, офіційно працює - перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 , тому має змогу сплачувати аліменти на утримання позивачки. 
Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб дружини, яка, здійснюючи догляд за неповнолітньою дитиною, не в змозі самостійно забезпечувати себе матеріально, враховуючи визначений державою розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, з урахуванням можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини слід задовольнити частково, стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років, суд вважає, що такий розмір буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на утримання.
Щодо витрат за проведення експертизи суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З матеріалів справи вбачається, що клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи було заявлено позивачкою.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2025 року клопотання задоволено, призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи Оплату за проведення експертизи покладено на позивачку та відповідача у рівних частках відповідності до ч. 2 ст. 135 ЦПК України.
У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи.
Так, зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до ст. 15 Закону України від 25.02.1994 року «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.
Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК.
Таким чином, суд приходить до висновку, понесенні ОСОБА_1 відповідні витрати у розмірі 13138,50 грн. (підтверджується квитанцією №26 від 08.08.2025 року), підлягають стягненню з відповідача у відповідності до умов ст. 141 ЦПК України.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу.
За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Адвокатським бюро «Вікторії Неселовської» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №15/05/2024-2 від 15.05.2024 року.
На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом, окрім договору про надання професійної правничої допомоги №15/05/2024-2 від 15.05.2024 року, додано додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №15/05/2024-2 від 15.05.2024 року; акт №1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на суму 390000,00грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №15/05 від 15.05.2024 року на суму 19 500,00грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №15/05 від 15.09.2024 року на суму 19 500,00грн.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При цьому, відповідач правом подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та доведення їх неспівмірності не скористався.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). 
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 39 000,00 грн., які понесла позивачка у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню з відповідача.
За подання позовної заяви ( за вимогу про визнання батьківства) позивачем сплачено 2442,40 грн. судового збору.
З огляду на задоволення позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору.
Оскільки вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 103, 104, 109, 133, 141, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 7, 125, 128, 135, 141, 155, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією з прав дитини від 29.11.1989 року, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актового запису №163 від 11.04.2024р., який вчинений Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши у графі «батько» - прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_4 », всі інші дані без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 
Допустити негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 аліменти на утримання на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 31.03.2025 і до досягнення дитиною  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) 39 000,00 грн (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп (дві тисячі чотириста сорок дві гривні).
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп (дві тисячі чотириста сорок дві гривні).
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) - 13 138 грн 50 коп (тринадцять тисяч сто тридцять вісім гривень) за проведення судово-молекулярної експертизи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): ЄДРПОУ 36827084, адреса: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул..Енергетиків, будинок 1-А.

Суддя:       Я.В. Шестопалова