Справа № 513/216/26 
Провадження № 1-кп/513/109/26 

Саратський районний суд Одеської області

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с.Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12026167240000010 від 16 лютого 2026 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плахтіївка, Саратського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, в силу 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, 
у с т а н о в и в:
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), яким визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Приписами пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 12.02.2020 (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Так, 14 лютого 2026 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, знаходячись в одній з кімнатних приміщень домоволодіння АДРЕСА_2 в ході раптово виниклої сварки з потерпілою ОСОБА_4 , переслідуючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та те, що її дії спрямовані на спричинення шкоди здоров`ю потерпілій, перебуваючи навпроти неї за допомогою стиснутої руки в кулак наніс три удари в область тулуба.
У результаті своїх умисних, неправомірних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 , тілесні ушкодження у вигляді: садна розгинальної поверхні правого передпліччя в середній третині, синця лівої бокової поверхні живота в проекції гребня клубової кістки. Ці ушкодження призводять до незначних, скороминучих наслідків тривалістю не більше 6 днів, тому за цим критерієм, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав повністю та суду показав, що 14 лютого 2026 року приїхав додому, почалась сварка і він вдарив потерпілу. Щиро розкаюється, більше такого не вчинить.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що було 14 лютого 2026 року, вони були вдома, обвинувачений випивав із її мамою, потім почав сваритись, кричати і бити її. Наніс три удари: у бік, живіт і плече. Після просив вибачення.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінального проступку, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор та потерпіла не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого та потерпілої, надані ними безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_5 діяння і ніким не оспорюються, суд дійшов до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального проступку.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до проступків.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 , в силу ст.89 КК не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, посередньо характеризується.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно ст. 337 КПК України обвинувальний акт встановлює межі судового розгляду, яке здійснюється стосовно особи, якій висунуто обвинувачення. У ході судового розгляду кримінального провадження суд не наділений правом змінити висунуте щодо особи обвинувачення. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.
Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним проступку, враховує особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання останнього, наведені вище, та дійшов до переконання, що останньому має бути призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
З урахуванням встановлених судом обставин, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , яка постраждала від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, суд вважає за необхідне одночасно з призначенням покарання у виді штрафу застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників.
В межах даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжні заходи, не застосовувалися.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374, 394, 395 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі п. 5 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників, строком на один місяць.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, передбачених ст. 91-1 КК України, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні. 

Суддя ОСОБА_1