Справа № 484/6034/25
Провадження № 2/484/136/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Маржиної Т.В.,
за участю секретаря судового засідання – Ткаченко К.А., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ТОВ «Партнер-Агро» – адвоката Беженару О.С.,
представника відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» - адвоката Іванченка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення орендної плати, ціна позову 16 341 грн., -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Рідош-Шаповал В.І. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Партнер-Агро» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення орендної плати, ціна позову 16 341 грн., мотивуючи тим, що йому на підставі Державного акту серії ЯК № 990759 на праві власності належить земельна ділянка площею в 1,99 га, яка знаходиться в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082. 29.12.2012 року між ним та представником ТОВ «Партнер-Агро» було укладено договір оренди цієї земельної ділянки, де він зобов`язався передати земельну ділянку в оренду ТОВ «Партнер-Агро» терміном на 20 років, а ТОВ «Партнер-Агро» щорічно до 31 грудня сплачувати йому орендну плату в розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки, що на той час складала 40 852,37 грн. Таким чином між ним та ТОВ «Партнер-Агро» виникли взаємні зобов`язання. Відповідно до Акту приймання-передачі від 29.12.2012 року він передав підприємству належну йому земельну ділянку, а ТОВ «Партнер-Агро» прийняло її. Відповідно до відмітки в договорі оренди його було зареєстровано у відділі Держкомзему Первомайського району і в реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 року за № 482548404003662. ТОВ «Партнер-Агро» виконувало свої обов`язки по договору, сплачувало орендну плату в 2014-2016 роках, потім припинило надавати орендну плату, мотивуючи тим, що зазначену земельну ділянку в числі інших захоплено іншим підприємством, яке і використовує земельні ділянки з того часу. Відсутність платежів по орендній платі та по сплаті земельних податків підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, яку він отримав в Первомайській ДПІ. Підприємством, яке на даний час безпідставно використовує її земельну ділянку є ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Таким чином, відповідач ТОВ Агрофірма Корнацьких» повинен повернути йому земельну ділянку та виплатити орендну плату за період користування нею з 2017 року по 2024 рік включно. Відповідно до умов договору оренди орендна плата становить 5% від грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно договору оренди становить 40 852,37 грн. Відповідно орендна плата становить 2 042,62 грн. В загальному за період з 2017 року по 2024 рік орендна плата, яка підлягає виплаті, становить 16 341 грн. За таких обставин просить зобов`язати відповідача повернути йому зазначену земельну ділянку та стягнути з відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на його користь плату за безпідставне користування належною йому земельною ділянкою в період з 2017 року по 2024 рік в сумі 16 341 грн.
Ухвалою суду від 30.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено порядок та строки подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів.
11.11.2026 року від представника відповідача – адвоката Іванченка О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про те, що позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вчинили дії, які слід кваліфікувати як грубе зловживання процесуальними правами, метою якого є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України), тож проявили явну неповагу до суддів Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в частині автоматизованого визначення складу суду, оскільки було почергово подано три ідентичних позови до суду протягом короткого проміжку часу й не усунуто недоліків попередньої позовної заяви, яка була залишена без руху та в подальшому повернута позивачу. Зазначив, що між Позивачем та Третьою особою було укладено про людське око Договір оренди землі від 29.12.2012 року, відповідно до підпункту 6 пункту 2 Договору «Земельна ділянка не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню». Водночас, оскільки спірна земля перебувала в обробітку задовго до укладання вищевказаного Договору оренди землі від 29.12.2012 між Позивачем та Третьою особою, то такий правочин має всі ознаки недійсності та нікчемності, оскільки був укладений без наміру настання реальних правових наслідків ним обумовлених – тобто, в порушення ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки ця земля вже була зайнята і очевидно, що виконання Договору від 29.12.2012 було неможливим, що відповідає фактичним обставинам спору. Крім того, такий договір було укладено явно на шкоду інтересам дійсного власника земельних часток (паїв) ОСОБА_3 , відтак в силу приписів ч.1 ст.228 ЦК України Договір оренди землі від 29.12.2012 року є нікчемним. Принагідно навів обставини, встановлені в Постанові Південно-Західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 у справі №915/686/20, що мають значення для вирішення цієї справи, зазначивши, що засновник та колишній директор ТОВ «Партнер-Агро» станом на даний час перебуває у статусі обвинувачуваної (підсудної) за фактом заволодіння земельними частками (паями), належними ОСОБА_3 та фальсифікації документів, на право власності та оренди 773 на земельні ділянки, що свідчить про недобросовісність намірів сторін Договору оренди землі від 29.12.2012, які з достатньою вірогідністю були обізнані про зайняття спірної землі іншими землекористувачами, але в порушення принципів добросовісності уклали договір без наміру його реального виконання та на шкоду ОСОБА_3 . Вказав, що відповідач позов не визнає з наступних підстав. Позивачем у позовній заяві стверджується про небажання відповідача виконувати умови договору оренди землі від 29.12.2012 загальною площею 1.99 га, кадастровий номер: 4825484000:02:000:0082, розташованої у межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (далі - спірна земельна ділянка), укладеного між Позивачем та ТОВ «Партнер-Агро», зареєстрованого у відділі Держкомзему Первомайському районі Миколаївської області від 29.12.2012 року за №482548404003662. Натомість, у позовній заяві позивачем зазначено, що підприємство, яке нібито на даний час безпідставно використовує її земельну ділянку є ТОВ «Агрофірма Корнацьких», проте до позовної заяви не долучено жодного належного доказу на дату подачі цього позову, який б підтверджував дану обставину. ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не володіє та не користується спірною земельною ділянкою, як не володіла і не користувалася спірною земельною ділянкою, в тому числі і у період з 2017 по 2024 роки. Жодних цивільно-правових відносин між Позивачем та Відповідачем не було та не має. Водночас, із змісту позовної заяви вбачається, що 29.12.2012 між позивачем та ТОВ «Партнер-Агро» укладено договір оренди спірної земельної ділянки. Проте за твердженням позивача ТОВ «Партнер-Агро» протягом 2014- 2016 років орендна плата сплачувалася, а потім ТОВ «Партнер-Агро» припинило сплачувати орендну плату, мотивуючи це тим, що спірна земельна ділянка захоплена іншим підприємством. Водночас позивачем не надано доказів того, що позивач, як ним зазначено в позові, звертався до ТОВ «Партнер-Агро» щодо виплати йому орендної плати. Вважає, що належним відповідачем у справах про стягнення орендної плати є орендар, який уклав договір оренди та зобов`язався сплачувати орендну плату. Вказав, що у ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відсутній будь-який обов`язок щодо виконання умов договору оренди землі від 29.12.2012, укладеного між Позивачем та ТОВ «Партнер-Агро» щодо спірної земельної ділянки, оскільки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не є стороною такого договору. Даний факт підтверджується відсутністю подання Позивачем до Суду разом з позовною заявою належних, допустимих і достовірних доказів існування такого обов`язку у ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Відтак вважає, що слід дійти до висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту. В якості доказів по справі, Позивач додав до позовної заяви не засвідчені належним чином копії «актів перевірки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за 2020-2021 роки». Позивач жодним чином не пояснив, яким чином додані копії так званих «актів перевірки» стосуються предмету спору, яке мають відношення до фактів, які доказує Позивач, або яким чином ці документи мають свідчити про обставини, на які посилається Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог. Як вбачається із фактично доданих, але не описаних в тексті позовної заяви додатків, йдеться про не засвідчені належним чином три копії наступних документів: «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 02.09.2020 № 571-ДК/512/АП/09/01/-20 щодо земельної ділянки площею 133,4607 га на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області; «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 02.09.2020 № 571-ДК/507/АП/09/01/-20 щодо земельної ділянки площею 63,8714 га на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області; «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 19.04.2021 № 295-ДК/263/АП/09/01/-21 щодо земельної ділянки площею 63,8714 га на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області; «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 19.04.2021 № 295-ДК/259/АП/09/01/-21 щодо земельної ділянки площею 133,4607 га на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. ТОВ «Агрофірма Корнацьких», дослідивши так звані «акти перевірок», дійшло до висновку, що зазначені ксерокопії не мають жодного відношення до предмету спору, оскільки: 1) Предметом спору є земельна ділянка площею 1.996 га, тоді як в «актах перевірки» йдеться про зовсім іншу земельну ділянку - площею 133,4607 га та 63,8714 га; 2) Кадастровий номер спірної ділянки - 4825484000:02:000:0082, тоді як у тексті бланку жодного акту перевірки взагалі не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, що перевіряється. При цьому жоден з актів перевірки у своєму тексті не містить відмітки про наявність додатків до них. Тож вважає, що вищеперелічені акти перевірки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за 2020-2021 роки не стосуються предмету спору і є неналежними доказами у справі — тобто такими, що не відповідають вимогам ч.1 ст. 77 ЦПК України. Позивач додав до позовної заяви ксерокопії, іменованих, як «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 02.09.2020 № 571-ДК/507/ АП/09/01/-20; «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 02.09.2020 № 571-ДК/512/АП/09/01/-20; «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 19.04.2021 № 295-ДК/263/АП/09/01/-21, «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки» від 19.04.2021 № 295-ДК/259/АП/09/01/-21 – жоден з яких не був засвідчений належним чином, як цього вимагають приписи п.5.26 ДСТУ 4163-2020. Також Позивачем були додані до позову інші папірці, іменовані як «додатки», в т.ч. графічні матеріали, схожі на «карту» земельної ділянки з рукописними написами на ній, та «перелік кадастрових номерів» без пояснень та складений невідомо до яких актів, які не мають ознак офіційних документів, оскільки не містять виготовлених друкованим способом відміток про прізвище та посаду посадової особи, що їх склала та підписала. Ці так звані «додатки» також не містять вказівки на конкретний акт, його номер та дату, до якого ці «додатки» буцімто додавались. Всупереч п.4.21 ДСТУ 4163-2020 Позивач додав позову копії протиправно складених актів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за 2020-2021 роки, у яких взагалі не має відмітки про наявність додатків. Отже, ці докази від початку створені (отримані) з порушенням вимог чинного законодавства та не є належними та допустимими доказами в даній справі. Також подані Позивачем копії актів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за 2020-2021 роки, не посвідчені належним чином, викликають обґрунтовані сумніви щодо достовірності їх змісту та викликають обгрунтований сумнів їх відповідності оригіналу, якщо такі оригінали взагалі існують. Обгрунтований сумнів в недостовірності вказаних актів полягає, серед іншого, у тому, що в наданих позивачем «актах» ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за 2020-2021 роки наполегливо вживається назва юридичної особи «Ленінська сільська рада», тоді, як ця сільська рада була перейменована ще у 2019 році. Тобто, станом на 2020-2021 роки ніякої «Ленінської сільської ради» вже давно не існувало. Відповідно перевірки на території неіснуючої адміністративно-територіальної одинці проводити було неможливо. Ленінська сільська рада була перейменована і отримала назву: Чаусянська сільська рада Первомайського району Миколаївської області, код ЄДРПОУ 20905393, адреса: 55235, Миколаївська область, Первомайський район, село Чаусове Друге, вул. Перемоги, 29А. Ця обставина е загальновідомою і не потребує доказування. Отже особи, які нібито складали акти перевірки, копії яких надано позивачем та які мають ознаки фіктивності (підроблення), навіть не знали правильного найменування органу місцевого самоврядування, на території якого ними нібито проводилися заходи перевірки і два роки поспіль помилялись. Це породжує обгрунтований сумнів у достовірності цих «актів» та їх відповідності оригіналам. Слід наголосити, що акти перевірки та акти обстеження не є джерелом доказів, якими встановлюються ті чи інші обставини, а є лише відображенням дій державного інспектора щодо попереднього встановлення тих чи інших обставин, які в подальшому мають бути підтверджені належними доказами. Самі по собі акти перевірки та акти обстеження, складені службовими особами органів Держгеокадастру, не породжують правових наслідків та не підлягають окремому оскарженню від рішень, які виносяться на підставі матеріалів перевірки в їх сукупності. Таким чином, сам акт державного інспектора Держгеокадастру не породжує обов`язкових юридичних наслідків, та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для особи відносно якої він складений, містить суб`єктивні припущення державного інспектора, які в подальшому мають бути підтверджені або спростовані належними, достовірними та достатніми доказами. Відсутність в матеріалах перевірки будь-яких доказів самовільного зайняття земельної ділянки конкретною особою (письмових пояснень опитаних осіб, матеріалів фото- і відеофіксації тощо) вказує на те, що зазначена в актах перевірки чи актах обстеження інформація про самовільне зайняття земельної ділянки чи вчинення інших порушень земельного законодавства свідчить лише про припущення відповідної службової особи органу Держгеокадастру, яке не має доказової сили та не підтверджено жодними доказами. За відсутності рішення про притягнення особи до відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, яке має ухвалюється уповноваженим державним органом в рамках визначеної законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності за відповідне правопорушення (адміністративної чи кримінальної), акти перевірки та акти обстеження не можуть братися до уваги. Тож надані позивачем копії актів Держгеокадастру не містять інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню в даній справі, не відповідають критерію достовірності доказу. Вказаними актами безпідставно, за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів, «встановлено зайняття земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на території Первомайського району Миколаївської області. Як слідує з наданих Позивачем копій актів перевірки, в них відсутні навіть посилання на які-небудь докази зайняття земельної ділянки саме ТОВ «Агрофірма Корнацьких», до таких актів не долучені жодні докази як зайняття спірної земельної ділянки, так і доказів того, що таке зайняття здійснюється саме ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Окрім того, за наслідками таких перевірок ГУ Держгеокадастру письмові пояснення у ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не витребовувалися, приписи на адресу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не виносилися та не надсилалися, протоколи про вчинення адміністративного правопорушення не складалися, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилася, тобто в установленому законом порядку справа про самовільне зайняття земельних ділянок не розглядалася. Не вирішувалося дане питання і в порядку кримінального провадження. В матеріалах даної справи взагалі відсутні будь-які, навіть неналежні докази нібито зайняття ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказаної земельної ділянки з 2017 по 2019 роки та з 2022 по 2024 роки. Вважає, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» є неналежним Відповідачем у даній справі, оскільки позивачем не доведено факт користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» спірною земельною ділянкою у період з 2017 року по 2024 рік. Зазначив, що при встановленні факту бездоговірного користування земельною ділянкою настає деліктна відповідальність шляхом стягнення відповідних збитків на підставі вмотивованого рішення суду щодо наявності в діях відповідача складу правопорушення. Земельна ділянка, на яку видано державний акт на ім`я позивача, передана ним у володіння та користування іншій особі - ТОВ «Партнер-Агро», яке має зобов`язання по сплаті орендної плати на її користь, внаслідок чого ТОВ «Агрофірма Корнацьких» апріорі не могло зберігати належні позивачу кошти за платне користування земельною ділянкою у порядку кондикційних зобов`язань, які позивачем вирахувані на підставі зобов`язань, які виникли між ним, як орендодавцем, та третьою особою, як орендарем, за укладеним між ними договором оренди. Ці правовідносини врегульовані різними нормами матеріального права, а тому не можуть бути заміщені одні одними, тобто ці правовідносини врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, а тому до них не можуть бути застосовані норми, які містяться у главі 83 ЦК України». Із урахуванням викладено, приписи ст. 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Позивач в порушення положень, як закону, так і умов Договору оренди землі від 29.12.2012 намагається неправомірно стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких», яка не є стороною договору, орендну плату за 2017-2024 роки у розмірі 15558.50 грн. Окрім того, посилання позивача на те, що ТОВ «Партнер-агро» не може користуватися спірною земельною ділянкою та відповідно сплачувати позивачу орендну плату внаслідок нібито протиправних дій інших осіб не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «Партнер-агро» не може користуватися 773 земельними ділянками загальною площею 1520,1737 га, у тому числі, спірною земельною ділянкою, оскільки такі ділянки (у тому числі спірна земельна ділянка) визнані Генеральною прокуратурою речовими доказами та арештовані ухвалою Печерського районного суду Києва від 10.10.2016 у справі №757/49363/16-к. Ухвала Печерського районного суду Києва від 10.10.2016 у справі №757/49363/16-к про арешт 773 земельних ділянок є дійсною на даний час, оскільки обвинувальні акти відносно засновника та колишнього директора ТОВ «Партнер-агро» О.С. Валешинської (змінила прізвище на ОСОБА_4 ), чиновників місцевих органів державної влади, яких Генеральна прокуратура (нині - Офіс Генерального прокурора) звинувачує в незаконному заволодінні 773 земельними ділянками (у тому числі, спірною земельною ділянкою), утворених поверх належних К.П.Корнацькій земельних часток (паїв), наразі перебувають в судах на різних стадіях розгляду. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову. 
11.11.2026 року від представника відповідача Іванченка О.О. до суду надійшло клопотання, в якому він просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач просить Суд стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заборгованість за періоди 2017-2024 роки, однак з матеріалів позовної заяви вбачається, що згідно п. 9 спірного Договору оренди землі від 29.12.2012р., укладеного між Позивачем та Третьою особою, орендна плата становить 2042,62 грн. та у відповідності до п. 11 цього Договору вноситься орендарем протягом терміну дії Договору за фактичний термін оренди землі, але не пізніше 31 грудня кожного року користування. Отже, як вбачається зі змісту умов спірного Договору оренди землі від 29.12.2012 року, орендна плата має сплачуватись щорічно до 31 грудня. Позивач звернувся з позовом до суду лише 30 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Доказів, які б свідчили, що Позивач, не мав можливості дізнатися про порушення свого права у межах строку позовної давності, останнім не наведено у позовній заяві. 3 огляду на викладене вважає, що позовна вимога Позивача щодо стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав за періоди 2017-2021 роки не підлягають задоволенню у зв`язку із пропущенням Позивачем строку позовної давності. Тож просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» щодо стягнення орендної плати за періоди 2017-2021 роки та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги у повному обсязі у зв`язку із спливом позовної давності за цим періодом.
19.11.2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ТОВ «Партнер-Агро» - адвоката Беженару О.С. до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких вона підтвердила обставини справи, викладені в позовній заяві, крім того, додала, що обставини та факт самовільного зайняття землі відповідачем підтверджуються судовими рішеннями у справі № 915/1111/13 (рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013, підтвердженим та залишеним в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 і постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2014), якими ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано повернути з незаконного самовільного користування земельну ділянку в складі інших орендованих земель законному орендареві – ТОВ «Партнер – Агро» без відшкодування затрат за час незаконного користування ними. Примусове виконання зазначеного судового рішення відбулось 28.08.2015 зі складенням державним виконавцем акту про передачу ТОВ «Партнер – Агро» земельних ділянок, в тому числі й належної позивачу. Натомість ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з 2016 року продовжила самовільне зайняття земель, орендованих ТОВ «Партнер – Агро». Це підтверджується матеріалами перевірок ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області за 2017 (засів 2016 року) – 2021 роки: актами перевірок вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки, актами обстеження з додатками до них від 20.06.2017, 30.05.2018, 27.09.2018, 16.08.2019, 02.09.2020, 19.04.2021. Поряд з цим про сільськогосподарську діяльність відповідача на орендованих третьою особою землях, в тому числі й землі, належній позивачу, свідчать протоколи огляду місця події складені слідчими поліції в 2017 – 2020 роках в кримінальних справах. Земельна ділянка не звільнена (не повернута) відповідачем до теперішнього часу. Також обставини самовільного зайняття протягом 2017-2019 років всіх орендованих третьою особою земель (1520,1737 га), в тому числі й позивача , встановлені судовим рішенням щодо відповідача та за його участі, зокрема, постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.04.2021 у справі № 484/684/20. Отже судовими рішеннями встановлені обставини продовжуваного фактичного використання відповідачем земельних ділянок, орендованих ТОВ «Партнер – Агро», зокрема, і земельної ділянки позивача. Крім того, 04.07.2013 Господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 за позовом орендаря – ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, забезпечив позов і заборонив ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вчиняти будь-які дії на земельних ділянках, які орендуються ТОВ «Партнер-Агро» і розташовані біля с. Чаусове Друге Первомайського району Миколаївської області. Вказана ухвала діє дотепер. Отже, сільськогосподарська діяльність на земельній ділянці позивача здійснюється відповідачем з маленькою перервою на примусове виконання судового рішення майже 12 років без достатньої правової підстави, що підтверджено судовими рішеннями. Відповідач є належним відповідачем у цій справі. Доданими доказами підтверджується, що протягом 2013 – 2015, 2016-2021 років земельною ділянкою позивача фактично користувалось ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Власник землі – ОСОБА_1 не укладав з відповідачем будь-яких правочинів щодо земельної ділянки, отже відповідач користується цією земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав, самовільно. Поряд з цим відповідач не надав доказів повернення земельної ділянки позивачу чи її звільнення від власного майна, працівників тощо, отже після 2021 року продовжив самовільно займати землю. Оскільки земельна ділянка позивача перебуває у фактичному володінні відповідача, він зобов`язаний її повернути. Отже, вимоги позивача про стягнення коштів та повернення відповідачем йому земельної ділянки є обґрунтованими та законними, тож просила позов задовольнити. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності зазначила, що строки позовної давності є продовженими у зв`язку з карантином та воєнним станом на час з 12.03.2020 по 04.09.2025. Враховуючи те, що про особу, яка фактично займає земельну ділянку позивача він дізнався з документів ДГК, наданих йому з листом від 18.09.2025 №29-14-0,162-4091/2-25, загальний строк позовної давності на час подачі позову не сплинув. Поряд з цим зазначила, що самовільне зайняття землі є продовжуваним дотепер, тому строк позовної давності до вимог позивача за статтями 1212, 1213 ЦК України не підлягає застосуванню.
21.11.2026 року від представника відповідача – адвоката Іванченка О.О. до суду надійшли заперечення проти доводів та міркувань, викладених у поясненнях представника третьої особи, в яких він також зазначив про те, що відповідач позов не визнає з наступних підстав. В провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/686/20 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ПП «Перемога Народу» про стягнення з відповідачів у солідарному порядку завданої ними шкоди у загальній сумі 7 134 319,04 грн., в якій за твердженням ТОВ «Партнер-Агро» неправомірним користувачем спірних земельних ділянок виступає ПП «Перемога Народу» (орендар земельних часток паїв), а ТОВ «Агрофірма Корнацьких» лише надає допомогу сільськогосподарською технікою для обробітку землі, а в наданій справі №484/5672/25 за твердженням ТОВ «Партнер-Агро» все навпаки, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» є неправомірним користувачем спірних земельних ділянок, а про ПП «Перемога Народу» взагалі нічого не зазначено, хоча йдеться про той самий масив землі. ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не вчиняло самовільне зайняття земельної ділянки. Так, 06.07.2015 року між ПП «Перемога Народу» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельних часток (паїв), які належать останній на підставі договорів купівлі-продажу, сертифікатів про право власності, свідоцтв про право на спадщину, до складу якої увійшла земельна ділянка позивача. Зазначений договір та договори купівлі-продажу ніким не оскаржувались та не визнавались судом недійсними, а отже законним власником майна є ОСОБА_3 , а орендарем є ПП «Перемога Народу». Вважає, що оскільки спірна земля перебувала в обробітку задовго до укладання Договору оренди землі від 29.12.2012 року між Позивачем та Третьою особою, то такий правочин має всі ознаки недійсності та нікчемності, оскільки був укладений без наміру настання реальних правових наслідків, оскільки ця земля вже була зайнята і очевидно, що виконання Договору від 29.12.2012 року було неможливим, що відповідає фактичним обставинам спору. Крім того, такий договір було укладено явно на шкоду інтересам дійсного власника земельних часток (паїв) ОСОБА_3 , відтак в силу приписів ч.1 ст. 228 ЦК України Договір оренди землі від 29.12.2012 року є нікчемним. Крім того, на думку представника відповідача існують протиріччя в актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки та актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 20.06.2017, 30.05.2018, 27.09.2018, 16.08.2019, 02.09.2020, 19.04.2021; акти ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області також різняться складом осіб, які нібито здійснили самовільне зайняття земельних ділянок. Так, наприклад, в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 02.09.2020 № 571-ДК/512/АП/09/01/-20, зазначено, що обробіток начебто здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких», водночас, в Акті перевірки дотримання земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 19.04.2021 року за № 295-ДК/263/АП/09/01/-21 зазначено, що з боку ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ПП «Перемога Народу» начебто здійснено зайняття земельних ділянок без виникнення будь-яких прав. Однак вказані акти Держгеокадастру було складено на звернення (замовлення) рейдерського підприємства ТОВ «Партнер Агро» та зазначені акти не містять об`єктивних даних щодо дійсних правовідносин, мають характер припущень, не підтверджених жодними доказами. В матеріалах перевірок відсутні пояснення осіб, які за версією державних інспекторів «здійснили самовільне зайняття земельних ділянок», за наслідками таких «перевірок» жодну особу не було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за «самовільне зайняття земельних ділянок». Десятки ініційованих пов`язаними з ТОВ «Партнер Агро» особами кримінальні провадження закриті у зв`язку із відсутністю події будь-якого злочину. Представник третьої особи не пояснив, яким чином додані копії так званих «актів» стосуються предмету спору, яке мають відношення до фактів, які доказує Позивач, або яким чином ці документи мають свідчити про обставини, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Вважає, що зазначені ксерокопії не мають жодного відношення до предмету спору. Тож ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заявляє заперечення проти використання цих ксерокопій документів. Щодо долучених представником Третьої особи протоколів оглядів Первомайського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області за 2017-2020 роки зазначив, що вказані протоколи огляду не містить інформації, що вони будь-яким чином стосується земельної ділянки, зазначеної Позивачем у позовній заяві. Тобто в установленому порядку та за визначеною законом процедурою не встановлено сам факт «самовільного зайняття земельних ділянок» ані з боку ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ані ПП «Перемога народу». Крім того, ТОВ «Партнер-Агро» не має права користуватися земельною ділянкою, зазначеною в позовній заяві, не внаслідок її «самовільного захоплення» відповідачем, а внаслідок накладення на неї арешту. Окрім того, позивач не надав належних та допустимих доказів створення перешкод ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в користуванні земельною ділянкою, зазначеною в позовній заяві, позивачу або ТОВ «Партнер-Агро», однак останнє не вчиняло жодних дій щодо користування нею. Представник відповідача підтвердив, що між ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та позивачем відсутні правовідносини щодо оренди земельної ділянки, вказав, що він не використовує зазначену земельну ділянку, а тому вважає, що не несе відповідальності за невиконання зобов`язань ТОВ «Партнер-Агро». Вважає, що при вирішенні справи слід врахувати інформацію про кримінальні провадження за обвинуваченням посадових осіб ТОВ «Партнер-Агро» у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України за фактом заволодіння землею, належною ОСОБА_3 та майном (врожаєм сільськогосподарських культур), належним ПП «Перемога народу». Крім того, зазначив, що належне добросовісне виконання Позивачем як власником земельної ділянки просто унеможливлює ситуацію, коли Позивач понад 11 років не знає про факт неможливості використання її земельної ділянки за призначенням від самого початку укладання договору оренди з ТОВ «Партнер-Агро». Отже, твердження Позивача про обізнаність про порушення свого права лише з 2025 року, після отримання документів ДГК, наданих йому з листом від 18.09.2025 №29-14- 0,162-4091/2-25, свідчить про недобросовісну поведінку самого Позивача та про триваюче ігнорування самим Позивачем вимог ч.1 ст.91 ЗК України. Також, не заслуговують на увагу та не витримують жодної критики пояснення ТОВ «Партнер-Агро» щодо тривання строків позовної давності з огляду на одночасне посилання ТОВ «Партнер-Агро» на судові рішення у справі №915/1111/13 – де ТОВ «Партнер-Агро» звернулось до суду з аналогічних підстав до ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Оскільки ТОВ «Партнер-Агро» та Позивач пов`язані спільним договором оренди спірної земельної ділянки, тобто, очевидно спілкуються з приводу предмету цього договору, то принципи обачливої та добросовісної поведінки виключають ситуацію необізнаності, коли 29 грудня 2012 року орендодавець ОСОБА_1 передав орендарю ТОВ «Партнер-Агро» спірну земельну ділянку, яку ані орендодавець, ані орендар в очі не бачили та жодного дня не обробляли на не були обізнані щодо спору про право стосовно неправомірного виділення цієї земельної ділянки на місці земельної частки (паю), що належить зовсім іншій особі. Тож Відповідач ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності та про застосування ч.4 ст.267 ЦК України до усіх позовних вимог у цій справі.
Ухвалою суду від 05.01.2026 року надану позовну заяву залишено без руху з підстав, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, надано позивачу строк для усунення недоліків позову.
10.02.2026 року позивачем вчасно усунуто недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим розгляд справи продовжено.
Ухвалою суду від 10.02.2026 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено; в задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналів усіх додатків до позовної заяви відмовлено; закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 03.03.2026 року, 11:00 годину.
03.03.2026 року від адвоката Рідош-Шаповал В.І. до суду надійшла заява, в якій вона зазначила про те, що договір про надання правової допомоги між нею та позивачем розірваний, наразі вона не являється його представником в наданій справі.
Разом з тим 01.04.2026 року від адвоката Беженару О.С. надійшло клопотання, в якому вона повідомила про те, що між нею та позивачем укладено договір про правову допомогу, тож вона є представником позивача у цій справі.
08.04.2026 року представник відповідача Іванченко О.О. надіслав до суду заяву про відвід головуючого - судді Маржиної Т.В. в наданій справі.
Ухвалою судді Маржиної Т.В. від 28.04.2026 року визнано необґрунтованим відвід, заявлений представником відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» Іванченком О.О. судді Маржиній Т.В. Передано заяву про відвід судді Маржиній Т.В. у справі № 484/6034/25, провадження № 2/484/136/26 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», третя особа ТОВ «Партнер Агро» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення орендної плати, до канцелярії суду для визначення в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншого судді, для розгляду заяви про відвід. 
Ухвалою судді Коваленко Н.А. від 01.05.2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» Іванченка Олександра Олексійовича про відвід судді Маржиної Тетяни Валеріївни у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа ТОВ «Партнер Агро» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення орендної плати.
Надану справу повернуто головуючому – судді Маржиній Т.В. для продовження розгляду справи.
В судовому засіданні позивач й представник позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ТОВ «Партнер-Агро» - Беженару О.С., посилаючись на обставини, викладені в наданих раніше заявах по суті спору, просили позов задовольнити.
Представник відповідача Іванченко О.О. просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, надіслав письмовий виступ у судових дебатах, в якому він, посилаючись на обставини, викладені в наданих раніше заявах по суті спору, просив відмовити в задоволенні позову. 
Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись з позиціями сторін, викладеними у письмових заявах по суті справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права
власності – це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення
в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав,
в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі – позивач) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯК №990759, виданого згідно розпорядження Первомайської районної державної адміністрації від 20 листопада 2012 року, зареєстрованого за №523-р, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082, площею 1,9960 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Первомайської міської ради (раніше – Ленінська сільська рада Первомайського району Миколаївської області) (том 1 а.с.7).
29 грудня 2012 року між  ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер-Агро» укладено договір оренди землі, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Первомайському районі за № 482548401003177, за умовами якого  ОСОБА_1 передав у користування ТОВ «Партнер-Агро» вищезазначену земельну ділянку строком 20 років (том 1 а.с.4-6).
Пунктами 9 та 11 вищевказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 5% від нормативно грошової оцінки землі (40 852,37 грн.), що становить 2 042 грн. 62 к. і сплачується не пізніше 31 грудня кожного року користування.
Таким чином, між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер-Агро» виникли взаємні зобов`язання. 
Відповідно до Акту приймання-передачі від 29.12.2012 року  ОСОБА_1 передав ТОВ «Партнер-Агро» належну йому вищевказану земельну ділянку, а відповідач прийняв її (том 1 а.с.8).
Відповідач виконував свої обов`язки по договору, сплачував ОСОБА_1 орендну плату в 2014-2016 роках, потім припинив надавати орендну плату, мотивуючи тим, що зазначену земельну ділянку в числі інших захоплено іншим підприємством, яке і використовує земельні ділянки з того часу.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07.08.2025 року вбачається, що у період з січня 2022 – червень 2025 р.р. орендна плата ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась (том 1 а.с.14-15).
З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 571-ДК/512/АП/09/01/-20 від 02.09.2020 року, складеним старшим державним інспектором – заступником начальника управління – начальником відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Томовим І., у присутності начальника відділу контролю за використанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнську управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Борисенка О., з додатками (план-схема земельної ділянки); акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки № 571-ДК/507/АП/09/01/-20 від 02.09.2020 року, складеним старшим державним інспектором – заступником начальника управління – начальником відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Томовим І., у присутності начальника відділу контролю за використанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнську управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Борисенка О., з додатками (план-схема земельної ділянки); акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки № 295-ДК/263/АП/09/01/-21 від 19.04.2021 року, складеним старшим державним інспектором – начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Братському, Вознесенському, Єланецькому, Новоодеському районах та м. Вознесенську управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Буймер В., у присутності заступника начальника – начальника управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Миколаївській області Кіро А. з додатками (план – схема земельної ділянки); акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки № 295-ДК/259/АП/09/01/-21 від 19.04.2021 року, складеним старшим державним інспектором – начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Братському, Вознесенському, Єланецькому, Новоодеському районах та м. Вознесенську управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Буймер В., у присутності заступника начальника – начальника управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Миколаївській області Кіро А. з додатками (план – схема земельної ділянки) вбачається, що згідно отриманої інформації та за результатами проведених заходів державного нагляду (контролю) встановлено, що на момент перевірки обробіток земельних ділянок, які на підставі договорів оренди перебувають у користуванні ТОВ «Партнер-Агро» (зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082), здійснено саме ТОВ «Агрофірма Корнацьких (том 1 а.с.16-21).
Подані позивачем та третьою особою матеріали перевірок ДГК (акти перевірок, акти обстеження) стосуються предмету спору, тому є належними; складені уповноваженим органом відповідно до порядку, передбаченого на час їх складення, тому є допустимими; на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, тому є достовірними. 
Зазначені матеріали містять дані про обставини: земельні ділянки, включаючи ділянку позивача, на момент перевірок оброблені та засіяні сільськогосподарськими культурами; обробіток здійснюється ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Матеріали містять також правову оцінку — порушення ст. 125 ЗК України, ст. 6, 27 Закону України «Про оренду землі». 
Подані матеріали перевірок, предметом, зокрема, серед яких є земельна ділянка позивача: 
– акт перевірки від 02.09.2020 року №571-ДК/512/АП/09/01/-20 з план-схемою поля (133,4 га) із кадастровими номерами - земельна ділянка оброблена та засіяна соняшником, обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких»;
– акт перевірки від 02.09.2020 року №571-ДК/507/АП/09/01/-20 з план-схемою поля (63,8 га) - земельна ділянка оброблена та засіяна соняшником, обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких»;
– акт перевірки від 19.04.2021 року №295-ДК/263/АП/09/01/-21 з план-схемою поля (63,8 га) - земельна ділянка оброблена та засіяна озимою культурою, обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких»; 
– акт перевірки від 19.04.2021 року №295-ДК/259/АП/09/01/-21 з план-схемою поля (133,4 га) - земельна ділянка оброблена та засіяна озимою культурою, обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких»; 
– лист ДГК від 10.09.2025 №29-14-0.166-3692/2-25, яким прямо підтверджено проведення перевірок щодо ділянки з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082 /т.1 а.с.16-21/.
Щодо посилання відповідача на лист ДГК від 27.02.2023, в якому зазначено, що заходи контролю ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з 2020 року не здійснювалися. Однак відповідач свідомо змішує два різні типи державного контролю: перевірку суб`єкта господарювання (юридичної особи) та перевірку об`єкта – земельної ділянки. Перевірка суб`єкта (відповідача) не проводилась внаслідок мораторію. Перевірки земельних ділянок проводились і в 2020 році, і в 2021 році, що прямо підтверджується: актами перевірки від 02.09.2020 №571-ДК/512/АП/09/01/-20 та № 571-ДК/507/АП/09/01/-20, від 19.04.2021 №295-ДК/263/АП/09/01/-21 та № 295-ДК/259/АП/09/01/-21, які наявні у матеріалах справи; листом ДГК від 10.09.2025 №29-14-0.166-3962/2-25.
Обставини та факт самовільного зайняття землі відповідачем підтверджуються судовими рішеннями у справі № 915/1111/13 (рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013, підтвердженим та залишеним в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 і постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2014), якими ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано повернути з незаконного самовільного користування земельну ділянку в складі інших орендованих земель законному орендареві – ТОВ «Партнер – Агро» без відшкодування затрат за час незаконного користування ними. Примусове виконання зазначеного судового рішення відбулось 28.08.2015 зі складенням державним виконавцем акту про передачу ТОВ «Партнер – Агро» земельних ділянок, в тому числі належної позивачу. 
Натомість ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з 2016 року продовжило самовільне зайняття земель, орендованих ТОВ «Партнер – Агро». 
Це підтверджується матеріалами перевірок Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області за 2017 (засів 2016 року) – 2021 роки: актами перевірок вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки, актами обстеження з додатками до них від 20.06.2017, 30.05.2018, 27.09.2018, 16.08.2019, 02.09.2020, 19.04.2021. 
Поряд з цим про сільськогосподарську діяльність відповідача на орендованих третьою особою землях, в тому числі й землі, належній позивачу, свідчать протоколи огляду місця події складені слідчими поліції в 2017 – 2020 роках в кримінальних справах, відео та фотоматеріали. 
Зазначені протоколи огляду, складені слідчими Первомайського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, охоплюють чотири послідовні сільськогосподарські сезони — 2017, 2018, 2019, 2020 роки — і фіксують діяльність техніки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на землях, орендованих ТОВ «Партнер-Агро», в тому числі й позивача, у різні фази аграрного календаря. Сукупно зафіксовано 49 окремих виїздів, кожен з яких підтвердив факт використання земель відповідачем. 
Такі протоколи засвідчують три ознаки організованої господарської діяльності. По-перше, вся техніка, яка здійснювала сільськогосподарські роботи, зареєстрована за ТОВ «Агрофірма Корнацьких» — ідентифіковано 27 одиниць с/г техніки та понад 40 одиниць автотранспорту. Належність техніки підтверджена збігом реєстраційних номерів з офіційними відповідями РСЦМВС МВС та Держпродспоживслужби, що містяться в матеріалах справи. По-друге, зібрана продукція вивозилась на гарман ТОВ «Агрофірма Корнацьких» поблизу с. Чаусове-2, що зафіксовано протоколами 2019–2020 років. Незаконно зібраний урожай привласнювався відповідачем. По-третє, зафіксований повний технологічний цикл: обробіток ґрунту > посів > захист посівів > збір врожаю > осінній обробіток. Це виключає версію про одиничний або випадковий характер подій, а також виключає неправомірне володіння цими ділянками іншими особами, крім відповідача.
Земельна ділянка не звільнена (не повернута) відповідачем до теперішнього часу. 
Також обставини самовільного зайняття протягом 2017-2019 років всіх орендованих третьою особою земель (1520,1737 га), в тому числі й позивача, встановлені судовим рішенням щодо відповідача та за його участі. Так, постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.04.2021 у справі № 484/684/20 встановлено наступні обставини: « …З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році та протягом 2017-2019 років ТОВ «Партнер-Агро» було позбавлене можливості обробляти земельні ділянки площею 1520,1737 га, у тому числі земельну ділянку позивача, так як фактично вона оброблялась іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких», що об`єктивно підтверджується поясненнями представника третьої особи, як в суді першої, так і апеляційної інстанції. Зазначені обставини в судовому засіданні були підтверджені також сукупністю доданих до відзиву ТОВ «Партнер Агро»: ксерокопією рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року у справі № 915/1111/13; ксерокопією ухвали господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 від 04 липня 2013 року про забезпечення позову (а.с.34-39), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 6 червня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України (а.с.56), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 04 квітня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України (а.с.55), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 06 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України (а.с.48), ксерокопіями актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`ємом земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 червня 2017 року, 30 травня 2018 року, 27 вересня 2018 року (а.с.44-47, 57-58). …». 
Отже судовими рішеннями встановлені обставини продовжуваного фактичного використання відповідачем земельних ділянок, орендованих ТОВ «Партнер – Агро», зокрема, і земельної ділянки позивача. 
Встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини щодо відповідача не потребують доказування в цій справі згідно з положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України. 
Відповідач земельну ділянку у володіння позивача чи орендаря й після 2021 року (з часу останнього акту перевірки Держгеокадастру) не повернув. 
Крім того, 04.07.2013 Господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 за позовом орендаря - ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, забезпечив позов і заборонив ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вчиняти будь-які дії на земельних ділянках, які орендуються ТОВ «Партнер-Агро» і розташовані біля с. Чаусове Друге Первомайського району Миколаївської області. Вказана ухвала діє дотепер. 
Отже сільськогосподарська діяльність на земельній ділянці позивача здійснюється відповідачем з маленькою перервою на примусове виконання судового рішення майже 12 років без достатньої правової підстави, що підтверджено судовими рішеннями. 
ТОВ «Агрофірма Корнацьких», яке є належним відповідачем у цій справі, не надало жодного доказу, який підтверджував би передачу земельної ділянки з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082, площею 1,9960 га, у розпорядження позивача або законного орендаря ТОВ «Партнер-Агро».
Ця обставина набуває принципового значення в контексті триваючого характеру порушення прав позивача. Незаконне зайняття земельної ділянки — на відміну від одноразового делікту — є порушенням, яке триває безперервно: щодня, протягом кожного сільськогосподарського сезону, поки ділянка фактично не повернута законному власнику або орендарю. За відсутності доказу повернення суд позбавлений будь-яких підстав для висновку про те, що порушення припинилось у певний момент часу або не охоплює той чи інший спірний рік. 
Зазначена правова позиція підтверджена судовою практикою у справах щодо аналогічних правовідносин. Так, у постанові Миколаївського апеляційного суду від 11.09.2023 у справі №484/783/23 суд апеляційної інстанції прямо вказав, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем не надано доказів повернення спірної земельної ділянки у розпорядження позивача або третьої особи — ТОВ «Партнер-Агро», а тому дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту продовження користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належною ОСОБА_5 земельною ділянкою також і протягом 2020–2022 років. 
Цей підхід розвинутий і закріплений у постанові Миколаївського апеляційного суду від 16.12.2025 у справі №484/2716/25, де суд зазначив, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не надало відповідних доказів за правилами статей 76–80 ЦПК України про те, що земельна ділянка передана ТОВ «Партнер-Агро» або позивачу, охопивши цим висновком весь спірний період 2012–2024 років. 
Обидві постанови стосуються тієї самої сторони — ТОВ «Агрофірма Корнацьких» — і тих самих правовідносин, пов`язаних із самовільним зайняттям земельних ділянок у масиві, до складу якого входить і ділянка позивача у цій справі. Саме повернення ділянки є тим юридичним фактом, який міг би обмежити спірний період і, відповідно, зменшити розмір безпідставно збережених коштів. Оскільки такого доказу відповідач не надав ані у зазначених справах, ані в цій справі, правовий висновок є незмінним: ТОВ «Агрофірма Корнацьких» продовжує незаконно використовувати земельну ділянку позивача, а сплачені або заощаджені за її рахунок кошти підлягають поверненню за ч. 1 ст. 1212 ЦК України за весь заявлений у позові період — з 2017 по 2024 рік включно. 
Поряд з цим щодо земельної ділянки позивача відповідачем не надано будьяких укладених з ОСОБА_1 правочинів та реєстрації відповідних прав на підтвердження правомірності здійснення на ній своєї діяльності.
Отже сукупність досліджених доказів — акти ДГК за 2017–2021 роки, лист ДГК від 10.09.2025, 49 протоколів огляду поліції з ідентифікацією техніки відповідача, земель, відповіді РСЦМВС та Держпродспоживслужби — беззаперечно доводить, що саме ТОВ «Агрофірма Корнацьких» фактично користується земельною ділянкою позивача без будь-якої правової підстави. 
Главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Частиною четвертою ст. 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
За таких обставин договірний характер правовідносин існує, однак існує він між позивачем та третьою особою на підставі договору оренди землі та саме у відносинах цих осіб застосування положень статті 1212 ЦК України, як правової підстави, є недоречним.
В той же час отримання орендної плати позивачем унеможливлене саме діями відповідача - самовільним зайняттям земельної ділянки. В зв`язку з такими неправомірними діями відповідача третя особа (орендар) звільняється від сплати орендної плати на підставі положень частини 6 статті 762 ЦК України оскільки майно (земельна ділянка) не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Саме через деліктну поведінку відповідача позивач не отримав орендну плату у відповідні періоди. Поряд з цим суд зазначає, що правовідносини оренди на підставі укладеного між позивачем та третьою особою договору не є предметом цього спору, не підлягають встановленню та доведенню їх доказами.
Наявними в матеріалах справи, переліченими вище доказами підтверджується, що протягом 2017 - 2024 років земельною ділянкою позивача фактично користувалось ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
ТОВ «Агрофірма Корнацьких» власними силами та технікою здійснює весь цикл сільськогосподарських робіт на земельній ділянці позивача, не маючи з ним будь-якого правочину відносно вказаного об`єкта нерухомості. Це і є самовільне зайняття. 
Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15).
Обидві вказані вище умови наявні, тобто відповідач зберіг кошти, які мав сплатити за користування землею, за рахунок позивача, при цьому жодного правочину з нею не укладав.
За змістом приписів Глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав.
Зазначене виключає необхідність доведення вини відповідача, оскільки для кондикційних зобов`язань значення має лише факт набуття або збереження майна без правової підстави. 
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року, у справі №922/3412/17-ц, постанова КЦС Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №724/292/15-ц).
Власник землі – ОСОБА_1 не укладав з відповідачем будь-яких правочинів щодо земельної ділянки, отже відповідач користується цією земельною ділянкою без достатніх правових підстав, самовільно. Поряд з цим відповідач не надав доказів повернення земельної ділянки позивачу чи її звільнення від власного майна, працівників тощо, отже після 2021 року продовжив самовільно займати землю. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.04.2021 у справі № 484/684/20 підтверджено правильність правової підстави вимоги за стаття 1212 Цивільного кодексу України: «… При цьому колегія суддів вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки спірні відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що факт незаконного використання землі у даній справі повинен підтверджуватися вмотивованим рішенням органу досудового розслідування або суду, прийнятими після проведення всіх необхідних слідчих дій, та викладені в матеріалах перевірки обставини є неконкретизованими, є помилковими, оскільки не прийняття рішень у кримінальній справі за результатами розслідування не свідчать про об`єктивну неможливість суду надати оцінку усім у сукупності наданим доказам у даній цивільній справі. Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких», який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. …». 
Ця позиція Миколаївського апеляційного суду також викладена в аналогічних справах та закріплена в судових рішеннях: постанові Миколаївського апеляційного суду від 21.12.2022 у справі № 484/213/22; постанові Миколаївського апеляційного суду від 29.09.2022 у справі № 484/476/22; постанові Миколаївського апеляційного суду від 26.04.2021 у справі № 484/684/20 та інших. 
Відповідач заперечує проти позову з підстав, що земельною ділянкою користується не ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а ПП «Перемога Народу» та вказує, що ОСОБА_3 є дійсним власником землі. Однак жодна з цих тез не спростовує обставин, встановлених доказами у справі.
Щодо користування землею саме відповідачем, а не ПП «Перемога Народу» суд звертає увагу, що відповідач, посилаючись на користування землею ПП «Перемога Народу», водночас не надає суду будь-яких пояснень щодо обставин здійснення ним особисто повного циклу сільськогосподарських робіт на земельній ділянці позивача — оранки, сівби, захисту посівів, збирання врожаю та його вивезення на власний гарман. Ці обставини зафіксовані актами ДГК та протоколами огляду слідчих, в яких ідентифіковано техніку, зареєстровану саме за ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Ухилення відповідача від пояснення цих обставин не усуває фактичних обставин.
Також надана відповідачем копія договору оренди земельних часток (паїв) від 06.07.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «Перемога Народу», не може бути взята судом до уваги як доказ правомірності користування земельною ділянкою позивача, з огляду на наступне. 
По-перше, зазначений договір є неналежним доказом у розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України, оскільки його предметом є умовні кадастрові одиниці (земельні частки-паї), а не земельна ділянка позивача з визначеними межами та кадастровим номером 4825484000:02:000:0082 — відтак цей документ не містить інформації щодо предмету доказування у цій справі. 
По-друге, зазначений правочин є нікчемним у силу ч. 1 ст. 228 ЦК України, оскільки спрямований на заволодіння земельними ділянками, що належать іншим особам, в тому числі позивачу, та на порушення публічного порядку — уникнення виконання обов`язкового судового рішення у справі №915/1111/13, яким ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано повернути ці землі законному орендарю. Отже доказ є недопустимим (ст. 78 ЦПК України). 
По-третє, відповідачем не зазначено про правомірність набуття ним цього документа, не пояснено на якій підставі він ним володіє, та не повідомлено про місцезнаходження оригіналу, а отже не є достовірним (ст. 79 ЦПК України).
Щодо належності права власності позивачу, а не іншій особі, суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності прав власності у ОСОБА_3 на земельну ділянку позивача. 
Предметом цієї справи не є питання встановлення належності прав на землю. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082 належить ОСОБА_1 згідно з державним актом серії ЯК №990759 на право приватної власності на земельну ділянку та є чинним. 
Натомість ОСОБА_3 , на яку посилається відповідач, набула землі з порушенням закону, що встановлено сукупністю судових рішень. Рішенням Первомайського районного суду від 11.01.2001 у справі №2-19 скасовано державний акт №315 — земельну ділянку площею 1753,97 га було отримано ОСОБА_3 з порушенням граничного розміру, встановленого законодавством. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2012 у справі №2- а/1421/119/2012 підтверджено законність скасування державної реєстрації цього акту. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 у справі №915/1111/13, залишеною без змін постановою ВГСУ від 12.05.2014, встановлено, що сертифікати ОСОБА_3 на право на земельну частку (пай) були використані та вичерпали свою дію, правовідношення власності на землю припинилось, а користування ТОВ «Партнер-Агро» 773 земельними ділянками, включаючи ділянку позивача, є правомірним, ґрунтується на підставі належним чином зареєстрованих договорів оренди. Цими ж рішеннями ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано повернути самовільно зайняті земельні ділянки, від виконання яких відповідач активно ухиляється.
Щодо правомірності договору оренди, укладеного 29.12.2012 позивачем з ТОВ «Партнер – Агро», то вказаний договір є правомірним в силу ст. 204 ЦК (презумпція правомірності), не є оспорюваним та є дійсним. Неможливість реального використання землі спричинена саме протиправними діями відповідача. Правовідносини оренди між позивачем та ТОВ «Партнер-Агро» не є предметом цього спору, а встановлення відповідних обставин виходить за межі компетенції суду в цій справі. 
До того ж у справі №915/686/20 позов про стягнення шкоди подано до відповідача та ПП «Перемога Народу» як солідарних боржників (ст. 543 ЦК України), що передбачає можливість пред`явлення вимоги як до усіх боржників разом, так і до будь-кого з них окремо. Кожен має право використовувати засоби захисту, передбачені законом, без обмежень.
Щодо наявності кримінальних проваджень, то вчинені представником відповідача дії з подачі суду копій обвинувальних актів, вказівки в поданих письмових заявах на вчинення особами кримінального правопорушення має ознаки порушення ст. 62 Конституції України (презумпції невинуватості). Поряд з цим подані докази одержані з порушенням порядку (оскільки невідомо яким чином вони знаходяться у представника, відсутній дозвіл на розголошення відомостей кримінального провадження представнику, обставини, на його думку, вчинення правопорушень мають доказуватись іншими засобами доказування, а саме обвинувальними вироками. Тож подані відповідачем копії обвинувальних актів та інших матеріалів кримінальних проваджень є недопустимими.
За такого, суд вважає доведеним той факт, що у період з 2017-2024 роках орендна плата ОСОБА_1 не виплачувалася, оскільки орендар не мав змоги користуватися землею, отримувати з цього дохід, а відповідно і сплачувати орендну плату за використання землі, так як земельна ділянка, що належить позивачу, фактично знаходилась та оброблялась іншою юридичної особою – ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Матеріали справи містять достатні докази, які у сукупності, на думку суду, спростовують заперечення відповідача та свідчать про фактичне його користування земельною ділянкою позивача за спірний період, та вказане було предметами перевірки дотримання вимог земельного законодавства ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, якими встановлено зайняття відповідачем земельної ділянки, яка орендована третьою особою у справі. У зв`язку з цим, зазначені у заперечення відповідача щодо недоведеності зайняття ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельної ділянки позивача, неналежності, недопустимості та недостовірності наданих доказів не заслуговують на увагу та спрямовані на уникнення відповідальності.
При цьому суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки спірні відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких», який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
Доводи відповідача про те, що посилання на судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року, ухвалене у справі №915/111/13 та на ухвалу того ж суду від 04 липня 2013 року, постановлену у справі №915/1125/13, не мають правого значення для даної справи, оскільки не впливають на правильність висновків суду та вирішення справи по суті, не заслуговують на увагу, виходячи з того, що суд вважає за необхідне в даному випадку зазначити про обставини справи щодо користування спірною землею, які встановлені зазначеними судовими рішеннями, але за інший проміжок часу.
Щодо посилання відповідача на порушення ГУ Держгеокадастром у Миколаївській області процедури перевірки дотримання вимог земельного законодавства та складання на підставі такої перевірки актів, то суд виходить з того, що фактично відповідач оскаржує дії працівників ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області у вказаній частині, що містить елементи адміністративного спору, тож вказане повинне вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, про що свідчить судова практика.
До того ж неналежність доказів, на думку відповідача, полягає в тому, що акти перевірок дотримання земельного законодавства ДГК не стосуються предмету спору, оскільки зроблені щодо поля в розмірі понад площу землі позивача. Однак таке твердження є формальним з огляду на те, що ідентифікація об`єктів перевірки в актах Держгеокадастру передбачена за розміром окремих полів, їх конфігурацією та переліком кадастрових номерів земельних ділянок, що входять до складу останніх, це відображено в актах. Тому зазначений аргумент відповідача є безпідставним. Аналогічні схематичні зображення земельних ділянок містили акти, що стали основою ухвалення судового рішення у справі № 484/684/20. Також розміщення орендованих ТОВ «Партнер – Агро» земельних ділянок, в тому числі й ділянки позивача відображене на електронному зображенні ТП (топографічного плану)№ 113-2019. 
Матеріали перевірок ДГК містять посилання на наявність додатків до окремих актів, самі додатки, належним чином засвідчені. 
Недостовірність доказів, як стверджує представник відповідача, полягає в тому, що вказані акти стосуються земель, розташованих на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а з 2019 року вказана сільська рада перейменована в Чаусянську. Проте зміна найменування сільської ради не призводить до зміни місцезнаходження земельних ділянок та не спростовує обставин, встановлених такими актами. 
Твердження представника відповідача про порушення встановленого законом порядку перевірки, у зв`язку з чим недоведений факт незаконного користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельною ділянкою позивача, не відповідають дійсності, суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються доказами, наданими позивачем та доданими до них доказами. 
Так, чинне на час проведення перевірок ДГК законодавство не передбачає будь-якого обов`язкового переліку документів, складених інспекторами при проведенні перевірки дотримання вимог земельного законодавства. 
Представник відповідача відзначає відсутність дій з притягнення посадових осіб до адміністративної або кримінальної відповідальності за самовільне зайняття землі. Проте для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). 
Посилання відповідача на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, які зазначені в письмових запереченнях по суті спору, не заслуговують на увагу, оскільки регулюють обставини відмінні від тих, що розглядаються у даній цивільній справі.
Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. 
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). 
Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02.04.2020) внесені доповнення до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення», а саме доповнено пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
Отже запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Такі строки продовжуються автоматично, будь-яких умов та дій з боку особи, чиє право порушене, законодавцем не вимагається. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Надалі карантин неодноразово продовжувався. Тобто карантин розпочав діяти 12.03.2020 та продовжувався до 01.07.2023 – до його скасування постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. 
17.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесено зміни до ЦК України та доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.».
04.09.2025 року набрав чинності Закону України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким пункт 19 виключено, обчислення строків позовної давності відновлене. 
За таких обставин строки позовної давності є продовженими у зв`язку з карантином та воєнним станом з 12.03.2020 року по 04.09.2025 року, тож в задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності слід відмовити.
Враховуючи викладене, строк позовної давності на час звернення до суду з наданим позовом не сплинув. 
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Частиною першою ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. 
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі, орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Згідно ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За таких обставин слід обрахувати плату за безпідставне користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належною ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082.
Відповідно до умов вищевказаного договору оренди земельною ділянкою з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082 орендна плата становить 5% від грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно договору оренди становить 40 852 грн. 37 к.
Відповідно орендна плата становить 2 042 грн. 62 к. 
Тож загалом за період з 2017 року по 2024 рік плата становить 16 341 грн.
Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння, що охоплює обидві позовні вимоги у цій справі — як повернення земельної ділянки, так і стягнення безпідставно збережених коштів. 
Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 
Оскільки земельна ділянка позивача перебуває у фактичному володінні відповідача без жодних на те правових підстав, то він зобов`язаний її повернути. 
Отже вимоги позивача про стягнення коштів та повернення відповідачем йому земельної ділянки є обґрунтованими та законними.
ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що інші доводи відповідача є його суб`єктивним тлумаченням, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення орендної плати, ціна позову 16 341 грн., - задовольнити повністю.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» повернути  ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082 площею 1,99 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, і яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 990759.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 плату за безпідставне користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4825484000:02:000:0082 площею 1,99 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, і яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 990759, за період з 2017 року по 2024 рік в сумі 16 341 (шістнадцять тисяч триста сорок одна) грн. 
Стягнути з «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 к. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», код ЄДРПОУ 31929340, адреса: вул. Центральна, 93, с. Кумарі, Первомайський район, Миколаївська область, 55260.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», код ЄДРПОУ 38247232, адреса: вул. Шевченка, 44\17, м. Миколаїв, 54000.
Повний текст судового рішення виготовлено 11 травня 2026 року.

СУДДЯ: