ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№640/7792/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Офісу Генерального прокурора (далі також – відповідач), в якій, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 07.04.2026 вх. №28363, просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1, 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при обчисленні під час звільнення з військової служби начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України полковника юстиції ОСОБА_1 розміру компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки, недонарахуванні та не виплаті йому відповідної компенсації за 48 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн.;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 компенсацію за 48 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 71 916,48 грн.; 
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.12.2019 по день постановлення судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що Офісом Генерального прокурора допущено протиправну бездіяльність, яка виразилася у незастосуванні положень пунктів 1, 14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при обчисленні позивачу станом на дату звільнення та виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки, у зв`язку з чим позивачу недонараховано та не виплачено відповідну компенсацію за 48 невикористаних календарних днів основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн., і, як наслідок, не проведено із ним повного розрахунку при звільненні. 
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
21.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги заперечив, з підстав необґрунтованості. Пояснив, що наказом Генеральної прокуратури України від 05.12.2019 № 1075-вк (зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 11.06.2020 № 1542ц) ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України звільнено з військової служби у запас на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 10.12.2019 звільнений з посади начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та виключений зі списків особового складу вказаної прокуратури. Зазначив, що з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок при звільненні, у тому числі виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби, виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток та з 10.12.2019 припинено проходження військової служби. ОСОБА_1 у позовній заяві підтверджує факт отримання у грудні 2019 року компенсації за 121 день невикористаної відпустки. Щодо застосування до позивача положень наказу зазначив, що абз. 3 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції до набрання чинності Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») визначено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, є підзаконним актом Міністерства оборони України, та не може застосуватися органами прокуратури. При цьому щодо коефіцієнтів слід зазначити, що відповідно до п. п. 1 і 2 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Норма п. 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, на яку ОСОБА_1 посилається, містить посилання, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір компенсації за всі невикористані дні основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюються з такого розрахунку, тобто відпустка або компенсація надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку:
- вислуга до 10 календарних років — 2,5 календарних дня, тобто 30 календарних днів відпустки / 12 місяців = 2,5;
- вислуга від 10 до 15 календарних років — 2,9 календарних дня, тобто 35 календарних днів відпустки / 12 місяців = 2,9;
- вислуга від 15 до 20 календарних років - 3,3 календарних дня, тобто 40 календарних днів відпустки / 12 місяців = 3,3;
- вислуга 20 і більше календарних років - 3,8 календарних дня, тобто 45 календарних днів відпустки / 12 місяців = 3,8.
Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня. Таким чином, ця норма не містить посилання стосовно додаткових коефіцієнтів для застосування до днів або сум компенсації за невикористані відпустки. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
26.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач пояснив, що твердження відповідача про необґрунтованість доводів позивача, у тому числі через те, що Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок), є підзаконним актом Міністерства оборони України і не може застосовуватися органами прокуратури, також він не містить посилань стосовно додаткових коефіцієнтів для застосування до днів або сум компенсації за невикористані відпустки, та, взагалі, трактовка вказаного наказу Міністерства оборони України суперечить не тільки Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а і Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки», які мають вищу юридичну силу. Зазначені твердження є безпідставними та являють собою вільне трактування норм права з боку відповідача. Як зазначено відповідачем у відзиві, абзацом третім частини четвертої статті 27 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції до набрання чинності Закону України від 19.09.2019 № 113-1Х «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури») визначено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне, та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру» на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії. При цьому, відповідно до преамбули та п. 1 розділу І вказаного Порядку його прийнято відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Дія цього Порядку (крім розділів II, V-ІХ, ХII-ХХV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами, та саме цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Отже, Порядок прийнято з метою реалізації тому числі передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" положень. Довід відповідача, що цей Порядок не може застосовуватися органами прокуратури оскільки є підзаконним актом Міністерства оборони України не витримує жодної критики, оскільки саме на підставі цього Порядку Офісом Генерального прокурора (на той час Генеральною прокуратурою України) здійснювався розрахунок вислуги років позивача. Крім того, на підставі вказаного Порядку здійснювалось нарахування позивачу окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та, в кінцевому випадку, при звільненні з військової служби проведено розрахунок одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. За таких обставин очевидно, що зазначений довід відповідача є надуманим. Крім того, відповідачем у відзиві зазначається, що саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у ч. 1 ст. 10-1 визначається, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Отже, вказаним Законом України чітко визначено строки основної відпустки для військовослужбовців в залежності від вислуги років. Тому, за таких обставин, довід відповідача, що п. 3 розділу XXXI Порядку обраховується кількість календарних днів для встановлення -тривалості відпустки абсурдний, оскільки в проведенні такого розрахунку не має потреби через належну урегульованість строку відпусток військовослужбовців Законом України. Натомість відповідач, на думку позивача, умисно ігнорує той факт, що приведений у п. 3 розділу XXXI Порядку розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, у тому числі за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за минулі роки, приведений саме для розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково. Тобто вказаний розрахунок стосується конкретних передбачених Порядком підстав звільнення з військової служби, а не усіх можливих, чим і обґрунтовується спеціальний порядок розрахунку компенсації - 2,5 календарних днів замість 1 календарного дня при вислузі до 10 календарних років, і, відповідно, - 3,3 календарних днів при вислузі від 15 до 20 років. При цьому, у даному випадку не йдеться про якісь додаткові коефіцієнти, про що і зазначено у листі Міністерства оборони України від 25.11.2020 №248/8967, але дивує трактування цього листа відповідачем, з урахуванням того, що відповідь Міністерства оборони України сформульована саме таким чином як і було сформульовано питання. Відповідачем ігнорується той факт, що у вказаному листі Міністерства оборони України чітко зазначено, що зазначеним пунктом Порядку (п. 3 розділу XXXI) встановлено методику обчислення тривалості невикористаної військовослужбовцем при звільненні відпустки для виплати грошової компенсації залежно від права військовослужбовця на таку відпустку відповідно до Закону України (з урахуванням календарної вислуги років). Тобто, відповідно до вказаного листа Міністерства оборони України приведені позивачем у позові розрахунки компенсації за невикористану основну відпустку при звільнення з військової служби проведені правильно. Також позивач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2020 у справі №640/20410/19, про яке йдеться у відзиві, задоволено аналогічні позовні вимоги вимогам позивача та застосовано положення Порядку. При цьому, вказане рішення суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020, а ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 30.03.2021 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на попередні рішення повернуто особі, яка її подала. Відтак, відповідачем у відзиві не наведено будь-яких заслуговуючих на увагу аргументів та/або доказів, які б нівелювали доводи позивача щодо обґрунтованості та законності позовних вимог, а навпаки Відповідачем визнано факт не застосовування положень Порядку при обчисленні грошової компенсації позивачу за невикористані дні щорічної відпустки, та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ супровідним листом від 26.09.2023 №03-19/27409/23 справу № 640/7792/21 передано Київському окружному адміністративному суду.
Відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 справу № 640/7792/21 передано Львівському окружному адміністративному суду.
31.01.2025 адміністративна справа № 640/7792/21 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Потабенко В.А.
Ухвалою суду від 03.02.2025 справу було прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
21.02.2025 від відповідача за вх. №14720 надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача пояснив, що в зв`язку з прийняттям Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 09.07.2020 у справі № 640/20410/19, в якому судом застосовано додатковий коефіцієнт за 10 років стажу з посиланням на зазначений Наказ № 260, Офіс Генерального прокурора листом від 12.11.2020 № 21-3817вих-20 безпосередньо звернувся до Міністерства оборони України про надання роз`яснення щодо застосування п. 3 розділу ХХХІ цього наказу при розрахунку грошової компенсації за всі дні відпусток військовослужбовцям Збройних Сил України при звільненні. Листом від 25.11.2020 № 248/8967 Міністерством оборони України надано роз`яснення, що зазначеним пунктом розділу ХХХІ Порядку встановлено методику обчислення тривалості невикористаної військовослужбовцем при звільненні відпустки для виплати грошової компенсації залежно від права військовослужбовця на таку відпустку відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (з урахуванням календарної вислуги років) і не передбачено застосування окремого додаткового коефіцієнту до розрахунку цієї компенсації. Зазначене також узгоджується із ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розмірів не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем. Отже, при визначені розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме вказаний Закон, а не підзаконний акт. До того ж така трактовка наказу Міністра оборони України (щодо застосування додаткових коефіцієнтів) суперечить не тільки Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а і Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки», які мають вищу юридичну силу. За викладених обставин вимога ОСОБА_1 про стягнення компенсації за 61 невикористаний день щорічної основної відпустки у сумі 210205,88 грн є безпідставною та не підлягає задоволенню. Водночас, вимога про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.12.2019 по день фактичного розрахунку є похідною від первісної вимоги, а отже, вона також не підлягає задоволенню. Просив відмовити у задоволенні позову. 
Ухвалою суду від 26.02.2026 продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, з призначення підготовчого засідання. 
07.04.2026 від позивача за вх. №28363 надійшла заява про зміну підстав позову, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1, 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при обчисленні під час звільнення з військової служби начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України полковника юстиції ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) розміру компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки, недонарахуванні та не виплаті йому відповідної компенсації за 48 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн.; стягнути з Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за 48 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн.; стягнути з Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.12.2019 по день постановлення судового рішення. 
Заява обґрунтована тим, що відповідно до довідки виконувача обов`язків начальника відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури Сергійчука С. без дати та номеру, наданої позивачу в день звільнення, станом на 10.12.2019 залишок основної щорічної відпустки, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та додаткової відпустки за стаж роботи в органах прокуратури, яка передбачена Законом України «Про прокуратуру» склав 121 день. При цьому, залишок основної щорічної відпустки склав 61 день, зокрема 11 днів (за період з 01.01.2015 по 31.12.2025), 27 днів (за період з 01.01.2016 по 31.12.2016), 3 дні (за період з 01.01.2017 по 31.12.2017), 10 днів (за період з 01.01.2018 по 31.12.2018) та 10 днів (за період з 01.01.2019 по 31.12.2019). Крім того, на вказану дату залишок додаткової відпустки за період з 03.03.2016 по 02.03.2020 для ОСОБА_1 склав 60 днів. Згідно з розрахунковим листом за грудень 2019 року, позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 121 день у розмірі 181289,23 грн., факт виплати якої позивачем не заперечується. Відповідно до відповіді Офісу Генерального прокурора від 22.02.2021 №27/3 81вих.-21 при обчисленні розміру компенсації за невикористані відпустки використовувалися постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», від 09.12.2015 №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури». Згідно з відповіддю Офісу Генерального прокурора від 06.04.2026 №07-1284-26 (згідно штрихкоду №07/1/1-32091ВИХ-26 07-1284-26) за період проходження військової служби на прокурорсько-слідчих посадах в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України надання відпусток ОСОБА_1 здійснювалось на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, станом на дату звільнення та виключення зі списків особового складу у ОСОБА_1 залишався 61 день невикористаної щорічної основної відпустки, зокрема: - за 2015 рік - 11 календарних днів, оскільки ним використано 14 з 25 днів, на які він мав право; - за 2016 рік – 27 календарних днів, оскільки ним використано 3 з 30 днів, на які він мав право; - за 2017 рік – 3 календарних дні, оскільки ним використано 27 з 30 днів, на які він мав право; - за 2018 рік – 10 календарних днів, оскільки ним використано 20 з 30 днів, на які він мав право; - за 2019 рік – 10 календарних днів, оскільки ним використано 20 з 30 днів, на які він мав право. При цьому, на дату звільнення ОСОБА_1 не було використано додаткову відпустку за стаж роботи в органах прокуратури за період з 03.03.2016 по 02.03.2020 усього в кількості 60 календарних днів. Також у вказаній відповіді зазначено, що Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності (Генеральної прокуратури України) керувався положеннями ст. 24 Закону України «Про відпустки», нараховуючи та виплачуючи грошову компенсацію за 121 день невикористаної відпустки, розрахунок якої здійснено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.12.1995 №100. Позивач вважає, що Офісом Генерального прокурора допущено протиправну бездіяльність, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1, 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при обчисленні позивачу станом на дату звільнення та виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки, у зв`язку з чим позивачу недонараховано та не виплачено відповідну компенсацію за 48 невикористаних календарних днів основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн. 
04.05.2026 від відповідача за вх. №37205 надійшли додаткові пояснення, в який представник відповідача пояснив, що доводи позивача про недорахування та невиплату йому відповідної компенсації за 48 календарних днів невикористаної щорічної відпустки не підлягають задоволенню. Викладені у заяві від 07.04.2026 доводи позивача щодо бездіяльності Офісу Генерального прокурора, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1 та 14 Закону № 2011-XII в частині недонарахування та невиплати йому на момент звільнення компенсації за 48 невикористаних днів щорічної основної відпустки в сумі 71916,48 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відтак, і похідна вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Офісу Генерального прокурора цієї суми також є безпідставною та необґрунтованою.
05.05.2026 від позивача за вх. №37419 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що доводи представника відповідача протирічать наявній у матеріалах адміністративної справи відповіді Офісу Генерального прокурора від 22.02.2021 №27/3-81вих.-21, згідно абз. абз. 7, 8 якої, при обчисленні розміру компенсації за невикористані відпустки позивачу застосовувалися положення п. п. 1, 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказані фактичні обставин повною мірою підтверджуються також іншими наявними матеріалами адміністративної справи. Посилання представника відповідача на Департамент планово фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Офісу Генерального прокурора як на структурний підрозділ органу прокуратури, яким здійснювався підрахунок кількості невикористаних позивачем днів основної щорічної відпустки є безпідставним, оскільки не наведено належних доказів. Більш того, вбачається, що з огляду на наявні матеріали адміністративної справи, а саме довідку виконувача обов`язків начальника відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури Сергійчука С. без дати та номеру, наданої позивачу в день звільнення, якою констатовано станом на 10.12.2019 залишок невикористаної позивачем основної щорічної відпустки, такий довід представника відповідача є неспроможним, оскільки вочевидь питання встановлення кількості невикористаних днів відпустки було вирішено у кадровому підрозділу Генеральної прокуратури України, а не у фінансово-бухгалтерському підрозділі. Посилання представника відповідача як на довод на постанову Верховного Суду від 08.08.2024 у справі №420/11093/20 щодо здійснення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки є безпідставним та нерелевантним з огляду на те, що позивачем не оспорюється підстава та розмір нарахованої саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру» компенсації при звільненні за невикористані дні додаткової щорічної відпустки, тобто це не є предметом позову, крім того нормативне регулювання призначення додаткової щорічної відпустки є відмінним від основної щорічної відпустки, у тому числі і щодо військовослужбовців. Підсумовуючи викладене, позивач наголосив на безпідставності та неспроможності доводів представника відповідала, викладених у додаткових поясненнях від 04.05.2026, водночас наполягає на зазначених у позові доводах в редакції станом на 07.04.2026 та підтримує позовні вимоги у повному обсязі. 
18.05.2026 від відповідач за вх. №41858 надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача пояснив, що у грудні 2019 року на підставі наказу Міністра оборони України від 01.11.2019 № 606, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення (наказ Генерального прокурора № 1075-вк, зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 11.06.2020 № 1542ц). У період роботи (служби) в органах прокуратури надання відпусток ОСОБА_1 здійснювалося на підставі Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Під час проходження військової служби на посадах в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 щорічна основна відпустка надавалась відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тривалість щорічної основної відпустки для нього як військовослужбовця становила 30 календарних днів, оскільки як військовослужбовець він мав вислугу в календарному обчисленні до 10 років, а саме з лютого 2015 року по грудень 2019 року. У наявних в Офісі Генерального прокурора матеріалах відсутні відомості щодо проходження ним військової служби у інші періоди, які б вказували на вислугу військовослужбовця в календарному обчисленні понад 10 років. Поняття «календарна вислуга» для цілей Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, «календарна вислуга»» для цілей статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «вислуга років, яка дає право на виплату надбавки за вислугу років» це різні за регулюванням та сутністю категорії. У той же час, відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 , як прокурор, мав стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, що давало йому право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів. За відповідну додаткову оплачувану відпустку, яка ОСОБА_1 не була використана, при звільненні йому було виплачено компенсацію. З урахуванням викладеного, доводи позивача про недорахування та невиплату йому відповідної компенсації за 48 календарних днів невикористаної щорічної відпустки не підлягають задоволенню. Викладені у заяві від 07.04.2026 доводи позивача щодо бездіяльності Офісу Генерального прокурора, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1 та 14 Закону № 2011-XII, недонарахуванні та невиплаті йому на момент звільнення компенсації за 48 невикористаних днів щорічної основної відпустки в сумі 71916,48 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відтак, і похідна вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Офісу Генерального прокурора цієї суми також є безпідставною та необґрунтованою. 
Протокольною ухвалою суду від 19.05.2026 підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. 
Протокольною ухвалою суду від 19.05.2026 розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження. 
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
ОСОБА_1 у період з 26.02.2015 по 10.12.2019 включно, як військовослужбовець Збройних Сил України, якого відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, проходив військову службу на прокурорсько - слідчих посадах в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України. 
Наказом Генерального прокурора від 05.12.2019 №1075-вк позивача - начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України полковника юстиції ОСОБА_1 - з 10.12.2019 звільнено з військової служби у запас відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), виключено із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направлено його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Наказом Генерального прокурора від 27.12.2019 №358 «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора» юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.03.2021, відповідно до якого організаційно-правова форма юридичної особи Офіс Генерального прокурора (код ЄДРПОУ 00034051) - Державна організація (установа, заклад). 
Відповідно до довідки виконувача обов`язків начальника відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури Сергійчука С. без дати та номеру, наданої позивачу в день звільнення, станом на 10.12.2019 залишок основної щорічної відпустки, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та додаткової відпустки за стаж роботи в органах прокуратури, яка передбачена Законом України «Про прокуратуру» склав 121 день. 
При цьому, залишок основної щорічної відпустки склав 61 день, зокрема 11 днів (за період з 01.01.2015 по 31.12.2025), 27 днів (за період з 01.01.2016 по 31.12.2016), 3 дні (за період з 01.01.2017 по 31.12.2017), 10 днів (за період з 01.01.2018 по 31.12.2018) та 10 днів (за період з 01.01.2019 по 31.12.2019). 
Крім того, залишок додаткової відпустки на вказану дату за період з 03.03.2016 по 02.03.2020 для ОСОБА_1 склав 60 днів. 
Згідно з розрахунковим листом за грудень 2019 року позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 121 день у розмірі 181289, 23 грн.
Вказане в справі не є спірним. 
Відповідно до відповіді Офісу Генерального прокурора від 22.02.2021 №27/3 81вих.-21 при обчисленні розміру компенсації за невикористані відпустки використовувалися постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», від 09.12.2015 №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури». 
Згідно з відповіддю Офісу Генерального прокурора від 06.04.2026 №07-1284-26 (згідно штрихкоду №07/1/1-32091ВИХ-26 07-1284-26) за період проходження військової служби на прокурорсько - слідчих посадах в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України надання відпусток ОСОБА_1 здійснювалось на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, станом на дату звільнення та виключення зі списків особового складу у ОСОБА_1 залишався 61 день невикористаної щорічної основної відпустки, а саме: - за 2015 рік - 11 календарних днів, оскільки ним використано 14 з 25 днів, на які він мав право;- за 2016 рік – 27 календарних днів, оскільки ним використано 3 з 30 днів, на які він мав право;- за 2017 рік – 3 календарних дні, оскільки ним використано 27 з 30 днів, на які він мав право;- за 2018 рік – 10 календарних днів, оскільки ним використано 20 з 30 днів, на які він мав право;- за 2019 рік – 10 календарних днів, оскільки ним використано 20 з 30 днів, на які він мав право. Крім того, на дату звільнення ОСОБА_1 не було використано додаткову відпустку за стаж роботи в органах прокуратури за період з 03.03.2016 по 02.03.2020 в кількості 60 календарних днів.
Також у вказаній відповіді зазначено, що Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності (Генеральної прокуратури України) керувався положеннями ст. 24 Закону України «Про відпустки», нараховуючи та виплачуючи грошову компенсацію за 121 день невикористаної відпустки, розрахунок якої здійснено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.12.1995 №100. 
Вважаючи, що Офісом Генерального прокурора допущено протиправну бездіяльність, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1, 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при обчисленні позивачу станом на дату звільнення та виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки, у зв`язку з чим позивачу недонараховано та не виплачено відповідну компенсацію ще за 48 невикористаних календарних днів основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн., позивач звернувся до суду. 
В цій справі позивач вважає, що має право ще на 48 календарних днів основної щорічної відпустки, за які йому не було виплачено компенсацію при звільненні. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 40 цього Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України, «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розділом II Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо використання щорічних основних відпусток та отримання відповідної компенсації при звільненні у разі невикористання вказаної відпустки.
Відповідно до абз. абз. 1-3 п. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), на який посилається позивач, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому, грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Позивач наголошує на тому, що розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію підполковника юстиції ОСОБА_1 встановлена загальна вислуга 17 років 07 місяць 03 дні (календарний строк служби 17 років 07 місяць 03 дні). Отже, за його позицією, з урахуванням календарної вислуги років 17 років 07 місяць 03 дні, вбачається його право, як військовослужбовця, звільненого у запас у зв`язку із проведенням організаційних заходів, ще на 48 днів щорічної основної відпустки, яка на момент звільнення не була обчислена відповідачем, та, відповідно, на грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки на момент звільнення з посади, в розмірі 71916,48 грн.
Як вже було вказано вище. у позовній заяві ОСОБА_1 підтверджує факт отримання у грудні 2019 року компенсації за 121 день невикористаної відпустки в розмірі 181289,23 грн.
Згідно з вимогами п. 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019 (далі – Закон № 113-ІХ від 19.09.2019) за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. 
Підпунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31.05.2012 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260). 
Згідно із Порядком №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. 
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. 
Абзацом 3 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 (в редакції до набрання чинності Законом №113-ІХ) визначено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України. 
Як зазначалося вище, ОСОБА_1 з 26.02.2015 по 10.12.2019 проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України. 
Надання відпусток ОСОБА_1 здійснювалося на підставі Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Встановлено, що за вищевказаний період проходження військової служби ОСОБА_1 мав право та використав наступну кількість днів основної щорічної відпустки:- за 2015 рік мав право на 25 календарних днів, з яких використав 14 календарних днів;- за 2016 рік - 30 календарних днів, з яких використав 3 календарні дні;- за 2017 рік - 30 календарних днів, з яких використав 27 календарних днів;- за 2018 рік - 30 календарних днів, з яких використав 20 календарних днів;- за 2019 рік - 30 календарних днів, з яких використав 20 календарних днів. 
Отже, станом на дату звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України (10.12.2019) у ОСОБА_1 залишалась наступна кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки:- за 2015 рік - 11 календарних днів;- за 2016 рік - 27 календарних днів;- за 2017 рік - 3 календарні дні;- за 2018 рік - 10 календарних днів;- за 2019 рік - 10 календарних днів. Також на дату звільнення ним не була використана додаткова відпустка за стаж роботи в органах прокуратури:- за період з 03.03.2016 по 02.03.2017 - 15 календарних днів;- за період з 03.03.2017 по 02.03.2018 - 15 календарних днів;- за період з 03.03.2018 по 02.03.2019 - 15 календарних днів;- за період з 03.03.2019 по 02.03.2020 - 15 календарних днів.
При звільненні ОСОБА_1 . Департаментом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Офісу Генерального прокурора нараховано та виплачено грошову компенсацію за 121 день невикористаної відпустки, розрахунок якої здійснено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. 
Пунктом 10 ст. 6 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних закладів освіти для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних закладах освіти, затверджується Президентом України.
Відповідно до п. п. 154, 155 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, за погодженням із Міністерством оборони України керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу звільняє з посад відряджених військовослужбовців та направляє їх у розпорядження Міністерства оборони України: після виконання визначеного обсягу робіт оборонного характеру; за зверненням військовослужбовця; у разі невиконання військовослужбовцем обов`язків за займаною посадою. За потреби Міністр оборони України має право у будь-який час відкликати з державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу відряджених військовослужбовців, повідомивши про таке відкликання їх керівників з наданням відповідної заміни. Звільнені з посади відряджені військовослужбовці направляються в місячний строк у розпорядження Міністерства оборони України з приписом, службовою характеристикою та наказом (розпорядженням) про звільнення з посади. До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовців у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою. Після повернення в розпорядження Міністерства оборони України військовослужбовці призначаються на посаду з урахуванням рівня їх освіти, фізичної підготовки та стану здоров`я, але не нижчу за ту, з якої вони відряджалися. За відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Пенсійне забезпечення звільнених у запас або відставку відряджених військовослужбовців здійснюється на загальних підставах, передбачених законодавством для військовослужбовців. 
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально- виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби. При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби. Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально- виконавчої служби. 
Як вбачається зі матеріалів справи, в період перебування позивача на посаді прокурора його стаж роботи в органах прокуратури перевищив 10 років. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 82 Закону України «Про прокуратуру» прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Прокурору також надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом. 
Водночас, вказаним Законом не врегульовано порядку, строки розрахунку з прокурором при звільненні, а також виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. При розбіжності між положеннями загального і спеціального нормативно-правового акта перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні. 
Оскільки Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано зазначені вище питання, тому питання виплати компенсації за невикористані дні такої відпустки має здійснюватися відповідно до приписів Кодексу Законів про працю України (далі – КЗпП України) та Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, для такої категорії громадян, як ОСОБА_1 , вважається день зарахування до списків особового складу військової частини, а закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Підпунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31.05.2012 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військовуслужбу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
Щодо застосування до позивача положень наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», суд зазначає, що абз. 3 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру», було визначено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, є підзаконним актом Міністерства оборони України, та не може застосуватися органами прокуратури.
При цьому, грошове забезпечення військовим прокурорам здійснювалося на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», де п. 4-1 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури»). 
Відповідно до п. п. 1 і 2 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів.
Тож, на переконання суду, п. 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, на яку посилається позивач, містить норму, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір компенсації за всі невикористані дні основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюються з такого розрахунку, тобто відпустка або компенсація надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку.
Зокрема, у позивача, вислуга від 10 до 15 календарних років - 2,9 календарних дні (35 календарних днів відпустки /12 місяців = 2,9).
Таким чином, вказана вище норма не містить посилання стосовно додаткових коефіцієнтів (коефіцієнт не згадується) для застосування до днів або сум компенсації за невикористані відпустки. 
Розрахунок позивача про «застосування кратності», яка начебто передбачена у Порядку № 260, жодним чином не закріплений законодавством.
Вказаний позивачем обрахунок із застосуванням так званої кратності, яка як поняття взагалі відсутня у Положенні № 260, є лише формулою обрахунку кількості невикористаної частини відпустки перед звільненням з військової служби.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка виразилася у незастосуванні положень п. п. 1, 14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при обчисленні під час звільнення з військової служби начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України полковника юстиції ОСОБА_1 розміру компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки, недонарахуванні та невиплаті йому відповідної компенсації за ще 48 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 71916,48 грн., задоволенню не підлягають.
Як і похідні від них – в частині стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.12.2019 по день фактичного розрахунку.
Аналізуючи підстави, що покладені в основу позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що такі доводи позивача є непідтвердженими та необґрунтованими.
Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 02.06.2026. 

Суддя Потабенко В.А.