17.06.26 363/2346/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., при секретарі Гриб І.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови,-
встановив:

15.04.2026 року до Вишгородського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 569 від 13.03.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив службу в складі Військової частини НОМЕР_1 як водій-хімік. 30.06.2023 року демобілізований по догляду за матір?ю, яка є інвалідом ІІ групи довічно. 08.04.2026 року через мобільний додаток «Приват24» ОСОБА_1 надійшло повідомлення про арешт його банківського рахунку Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України і стало відомо про наявність постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі змістом вказаної постанови від 13.03.2026 року № 569, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , ознайомився 13.04.2026 року після отримання документів виконавчого провадження. Відповідно до протоколу встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, а саме 20.01.2026 року, зазначений в направленій через АТ «Укрпошта» повістці № 5860950. Своїми діями порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно 20.01.2026 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Постановою накладено штраф у вигляді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень. Постанова набула законної сили 24.03.2026 року. Вважає постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 569 від 13.03.2026 року незаконною через відсутність складу адміністративного правопорушення, процедурні порушення при формуванні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема при складанні протоколу, а також при вирішенні справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови. Зазначає, що повістку № 5860950 на 20.01.2026 року не отримував, йому не зрозуміло коли саме було направлено цю повістку в установленому законом порядку, відсутнє посилання на трекінг номер листа, в якому така повістка направлялася, а також відсутнє посилання на дату відмітки АТ «Укрпошта» про відсутність адресата за вказаною адресою, адже ця дата вважається датою вручення повістки. Розгляд справи та ухвалення постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № 569 від 13.03.2026 року відбулось за його відсутності, що позбавило ОСОБА_1 бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. 
Разом з тим, 15.04.2026 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити стягнення у виконавчому провадженні №80712255.
15.04.2026 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
15.04.2026 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 
21.04.2026 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви.
22.04.2026 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду з вказаним позовом та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
01.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 було сформовано та надіслано повістку № 5860950 на ім?я ОСОБА_1 про необхідність прибути о 14:00 годині 20.01.2026 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних. Вказану повістку на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було направлено 16.12.2025 року рекомендованим листом R067055651660 (копія трекінгу Укрпошти додається). Вказана повістка яку не забрав ОСОБА_1 була повернута в зворотному напрямку, причина повернення: "одержувач відсутній за вказаною адресою". Дата повернення «02.01.2026 року». Згідно пункту 82 Правил надання послуг поштового зв?язку затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №1071 від 10.10.2023 року, рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об?єкта поштового зв?язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування : відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об?єкта поштового зв?язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв?язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника. Отже вважає, що було дотримано порядок вручення повістки направленої поштовим відправлення, а саме дотримано процедури інформування одержувача про надходження рекомендованого листа та вичікування трьох робочих днів після такого інформування, у зв?язку з цим, в діях позивача містяться порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП. Також ОСОБА_1 20.02.2026 року рекомендованим листом R067106512750 було надіслано повідомлення про розгляд справи. Вказане повідомлення було повернуто відправнику 09.03.2026 року з позначкою: «одержувач відсутній за вказаною адресою». Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому твердження позивача, що він не сповіщався про час та місце розгляду справи не відповідають дійсності. Відтак, під час розгляду справи було встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 будучи належним чином оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 не виконав покладений на нього обов?язок та не прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
13.05.2026 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву в якому вказує, що з відзивом відповідача не погоджується. Зазначив, що в оскаржуваній постанові не зазначено доказів, що відповідач, як Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів, не мав можливості отримати його персональні дані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційним системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, оскільки відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у том числі публічними), базами адміністраторами) яких є державні органи. Будь-які докази про те, які саме відомості (персональні дані) не уточнено, які не могли бути одержані самостійно відповідачем не зазначено і не надано. Відповідач, як держатель відповідного реєстру мав можливість перевірити та підтвердити всі необхідні відомості, враховуючи, що при винесені оскаржуваної постанови його особу встановлено через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відсутні докази того, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося. Крім того, після його звільнення з Збройних Сил України з 03.07.2023 року він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №569 від 13.03.2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. 
Так у вказаній постанові зазначено, що 20.01.2026 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що гр. ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, а саме 20.01.2026 року, зазначений в направленій через AT «Укрпошта» з повідомленням про вручення повістці №5860950, для проходження уточнення даних. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно 20.01.2026 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивачем до адміністративного позову долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, з якої вбачається, що 08.04.2026 року старшим державним виконавцем Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області МУ МЮУ Тимченко К.І. відкрито виконавче провадження з виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № 569 від 13.03.2026 року.
Відповідачем до відзиву на позов долучено копію повістки № 5860950 на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якої останньому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 20.01.2026 року о 14:00 годині для уточнення даних, повідомлення № 07/2002 про розгляд справи про адміністративне правопорушення на ім`я ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відбудеться о 10:00 годині 13.03.2026 року, а також копію постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №569 від 13.03.2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. 
Однак, суд звертає увагу, що представником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не надано суду протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, чим порушено вимоги ст.ст. 254, 276 та 283 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Частина перша ст.210-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушенням порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1 КУпАП).
Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17.03.2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до ч.1 ст.22 цього Закону громадяни, зокрема, зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначає, що не був належним чином повідомлений про виклик до територіального центру комплектування, а фактично дізнався про існування постанови, після застосування до нього примусових заходів, а саме примусового стягнення.
Отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до РТЦК.
Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.
Відповідно до п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Пунктом 40 Порядку передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі вручення повістки, особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
Абзац 4 п. 47 Порядку визначає, що у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
На підставі викладеного, враховуючи вимоги п.п. 41, 47 Порядку, суд вважає недоведеним факт належного оповіщення ОСОБА_1 про виклик до РТЦК, а тому неприбуття позивача до РТЦК не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до примітки до положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Таким чином, враховуючи зазначену норму, відповідач як держатель відповідного реєстру мав можливість перевірити та підтвердити всі необхідні відомості про позивача. Будь-які докази про те, які саме відомості (персональні дані) не уточнено, які не могли бути одержані самостійно відповідачем не зазначено у повістці ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5860950 на ім`я ОСОБА_1 .
Також Відповідач вказує, що ОСОБА_1 сповіщений про розгляд справи належним чином, однак відповідачем суду не надана копія протоколу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи
Так, згідно пункту третього частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, у зв`язку із встановленням судом відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в діяннях позивача, зазначене є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 331 грн. 20 коп., а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючисьст.ст.2, 5-11, 12, 72-77, 78, 159-162, 241-246, 257-258,262-263,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови - задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 569 від 13.03.2026 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про накладання на ОСОБА_1 штрафу.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

Третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 34961544; Київська область, м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, буд. 6).

Суддя           М.Б. Баличева