ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дору Ю.Ю,

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/1677/26 пров. № А/857/25015/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі № 260/1677/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
16.03.2026р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Яроша С.І. щодо невчинення дій з надсилання документів виконавчого провадження в електронній формі та зобов`язати вчинити дії щодо надсилання документів ВП сторонам виключно в електронній формі;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Яроша С.І. щодо невчинення дій щодо забезпечення примусового виконання судового рішення у справі №260/5035/25 в межах ВП НОМЕР_1 та зобов`язати невідкладно провести перевірку виконання рішення і за результатами перевірки винести постанову про закриття провадження або накладення на боржника штрафу;
- визнати протиправною бездіяльність керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ щодо нездійснення контролю за законністю, своєчасністю та повнотою вчинених виконавцями виконавчих дій та винесених процесуальних рішень в межах ВП № НОМЕР_1 та зобов`язати здійснювати контроль у строки встановлені у додатку до Положення про АСВП.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.04.2026р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.04.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі ПВР перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 260/5035/25 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом резолютивною частиною якого встановлено наступне: «Зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області (90300, Закарпатська область, м. Виноградів, пл.Миру, буд.5, код ЄДРПОУ 04053677) оприлюднити на Єдиному державному веб порталі відкритих даних (https://data.gov.ua/) набори даних у формі відкритих даних, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21.10.2015р.»
07.01.2026р. державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по вищезазначеному виконавчому провадженню.
15.01.2026р. Виноградівська міська рада Закарпатської області листом № 02.1-22/172 повідомила, що на виконання зазначеного судового рішення Виноградівською міською радою вжито всіх залежних заходів. Станом на дату надання відповіді оприлюднено частину наборів відкритих даних, що підтверджується їх наявністю на вебпорталі. Водночас, інша частина підготовлених та завантажених наборів відкритих даних перебуває на стадії модерації адміністратором вебпорталу. Також повідомлено, що після завантаження зазначених наборів відкритих даних їх подальше оприлюднення перебуває поза межами повноважень і технічних можливостей Виноградівської міської ради. Подані набори даних протягом тривалого часу (декількох місяців) перебувають на етапі модерації адміністратором Єдиного державного вебпорталу відкритих даних. Станом на дату звернення такі набори не оприлюднені у відкритому доступі. При цьому, Виноградівська міська рада не отримувала повідомлень про відхилення наборів, зауважень щодо їх змісту, формату або структури, а також інформації про наявність технічних чи організаційних перешкод, які унеможливлюють завершення модерації. Таким чином, відсутність оприлюднення зазначених наборів даних зумовлена обставинами, що не залежать від дій або бездіяльності Виноградівської міської ради, та пов`язана виключно з процедурою модерації, що здійснюється адміністратором вебпорталу та перебуває виключно у компетенції адміністратора порталу.
Крім того, 02.01.2026р. Виноградівською міською радою листом № 02.1-18/07 направлено офіційне звернення до держателя Єдиного державного вебпорталу відкритих даних Міністерства цифрової трансформації із детальним описом наявних технічних та процедурних проблем і проханням сприяти їх якнайшвидшому усуненню.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2,ч.3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В ст.370 КАС України видно, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені 3аконом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі - Закон України № 1404-VІІІ).
ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З огляду на виконавчий лист № 260/5035/25 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом видно, що зобов`язано Виноградівську міську раду: «Зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області оприлюднити на Єдиному державному веб порталі відкритих даних (https://data.gov.ua/) набори даних у формі відкритих даних, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №835 від 21.10.2015р.»
В абз.1 ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" видно, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
ч.1,ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч.2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
В п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" видно, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
За змістом п.21, п.22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. №512/5 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. № 489/20802, закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в ст.39 Закону.
У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби / приватного виконавця коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону.
У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст.40 Закону.
Таким чином, про закінчення виконавчого провадження з указаної підстави приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання рішення та засоби їхнього встановлення.
Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 08 червня 2023 року у справі №640/12200/22.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Виноградівська міська рада Закарпатської області листом від 15.01.2026р. № 02.1-22/172 повідомила, що на виконання зазначеного судового рішення Виноградівською міською радою вжито всіх залежних від них заходів. Станом на дату надання відповіді оприлюднено частину наборів відкритих даних, що підтверджується їх наявністю на вебпорталі. Водночас, інша частина підготовлених та завантажених наборів відкритих даних перебуває на стадії модерації адміністратором вебпорталу. Також повідомлено, що після завантаження зазначених наборів відкритих даних їх подальше оприлюднення перебуває поза межами повноважень і технічних можливостей Виноградівської міської ради. Подані набори даних протягом тривалого часу (декількох місяців) перебувають на етапі модерації адміністратором Єдиного державного вебпорталу відкритих даних. Станом на дату звернення такі набори не оприлюднені у відкритому доступі, при цьому Виноградівська міська рада не отримувала повідомлень про відхилення наборів, зауважень щодо їх змісту, формату або структури, а також інформації про наявність технічних чи організаційних перешкод, які унеможливлюють завершення модерації. 
Отже, відсутність оприлюднення зазначених наборів даних зумовлена обставинами, що не залежать від дій або бездіяльності Виноградівської міської ради, та пов`язана виключно 3 процедурою модерації, що здійснюється адміністратором вебпорталу та перебуває виключно у компетенції адміністратора порталу.
Виноградівською міською радою листом від 02.01.2026р. № 02.1-18/07 направлено офіційне звернення до держателя Єдиного державного вебпорталу відкритих даних Міністерства цифрової трансформації із детальним описом наявних технічних та процедурних проблем і проханням сприяти їх якнайшвидшому усуненню.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18).
Як наслідок вірним є висновок суду першої інстанції, що виконавчий документ не виконаний боржником з поважних причин, у державного виконавця відсутні підстави для винесення постанови про накладення штрафу.
Стосовно вимог в частині визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Яроша С.І. щодо невчинення дій з надсилання документів виконавчого провадження в електронній формі та зобов`язати вчинити дії щодо надсилання документів ВП сторонам виключно в електронній формі, колегія суддів звертає увагу на таке.
ч.2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються в електронній формі. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1. автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначених особистих даних стягувача під час подачі електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанова про відкриття виконавчого провадження та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не надіслані системою до його електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
ч.2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII надають можливість державному виконавцю надсилати документи виконавчого провадження особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Разом з тим, самим ОСОБА_1 не надано доказів наявності у нього електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, а тому позовні вимоги у вказаній частині також не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем положень ч.2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.
Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльність керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ щодо нездійснення контролю за законністю, своєчасністю та повнотою вчинених виконавцями виконавчих дій та винесених процесуальних рішень в межах ВП № НОМЕР_1 та зобов`язання здійснювати контроль у строки встановлені у додатку до Положення про АСВП, суд апеляційної інстанції вказує на таке.
Листом №Л-36/3/11.2-12/89 від 05 березня 2026 року відповідач повідомив ОСОБА_1 , що його Автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначених особистих даних стягувача під час подачі електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанови про відкриття виконавчих проваджень та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не надіслані системою до його електронного кабінету в ЄСІТС.
Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України постійно здійснюється контроль за дотриманням державних виконавців норм Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчих документів, які перебувають на виконанні відділі, у тому числі по виконавчим провадженням стороною за якими є ОСОБА_1 . Тобто, у разі виявлення порушень норм вказаного Закону, вживаються заходи передбачені законодавством.
Начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не виявив порушень у діях державного виконавця під час виконання виконавчих документів стороною за якими є ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч.4, п.1 ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто, доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Оцінюючи надані позивачем докази до адміністративного позову, колегія суддів не може взяти їх до уваги та покласти в основу рішення, оскільки за своїм змістом вони не є належними у розумінні ст.73 КАС України та вони не спростовують висновків державного виконавця щодо вжиття всіх необхідних заходів для виконання рішення суду.
Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені в межах його функціональних повноважень. Процедура виконання судового рішення дотримана в повному обсязі, а правомірність дій виконавця підтверджується наявними у справі документами.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
ч.1,ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України від 23.02.2006р. 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005р.) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі № 260/1677/26- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель