Справа № 153/205/26
Провадження № 22-ц/801/1083/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року	Справа № 153/205/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Голоти Л.О., Рибчинського В.П.,
позивач: ТОВ «ФК «Ейс» 
відповідач : ОСОБА_1 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.03.2026 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 12.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 на офіційному сайті кредитора www.moneyveo.ua було укладено договір кредитної лінії № 122637339, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV5YN28 Відповідно до умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобовязалося відкрити кредитну лінію із лімітом 22 000 грн та надати відповідачу кредитні кошти у сумі 5 500 грн, строком до 11.09.2021 року ,зі сплатою передбачуваних договором відсотків, а ОСОБА_1 зобов`язався у визначений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. В подальшому ОСОБА_1 збільшив суму кредиту до 10 500 грн. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, відкривши кредитну лінію на банківську карту ОСОБА_1 НОМЕР_1 , яку він зазначив у заявці при укладенні кредитного договору. Водночас, відповідач належним чином зобов`язання не виконував ,внаслідок чого у ОСОБА_1 станом на момент подання позову (09.02.2026) виникла заборгованість у розмірі 44 288,10 грн, з яких: 10 500 грн — заборгованість з основної суми кредиту; 33 788,10 грн — заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 122637339 було передано ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» У подальшому до вказаного договору укладалися додаткові угоди ,у тому числі, щодо продовження терміну його дії.
28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду № 19 . якою строк дії договору було продовжено до 31.12.2020 року, при цьому умови договору залишилися без змін.
31.12.2020 року між ними було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року викладено в новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року.
31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (Додаток №16). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (Додаток №17).
30.10.2023 за договором факторингу № 30/1023-01 ТОВ «Таліон плюс» передало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 122637339 новому кредитору - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за укладеним договором факторингу № 29/05/25-Е , відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 122637339 товариству «ФК «Ейс», яке просило позов задовольнити .
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» не здійснювали нарахувань за кредитним договором № 122637339. ТОВ «ФК «Ейс» посилаючись на те, що термін повернення кредиту настав, а заборгованість за кредитним договором не погашена , просило стягнути з ОСОБА_1  на користь позивача заборгованість у вищевказаній сумі.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.03.2026 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №122637339 від 12.08.2021 у сумі 44288,10 грн., а також судовий збір у сумі 2662,40 грн. і витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» щодо стягнення відсотків у розмірі 33 788,10 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн відмовити. Вказав, що суд не врахував, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому відповідно до п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються. Окрім того, судом не було враховано, що строк кредитування закінчився 11.09.2021 року, проте відсотки за користування кредитом нараховувалися поза межами встановленого строку, при цьому, доказів пролонгації даного кредитного договору у матеріалах справи немає. Суд не дослідив докази надані позивачем щодо переходу права вимоги на кожному етапі факторингового ланцюга, а тому перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Ейс» є недоведеним. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.03.2026 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що факти укладення кредитного договору № 122637339 від 12.08.2021 року , отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в сумі 10 500 грн. та невиконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань, внаслідок чого у нього станом на 09.02.2026 виникла заборгованість у розмірі 44 288,10 грн. ,підтверджуються матеріалами справи. Суд також виходив із того, що до позивача - ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року , № 30/1023-01 від 30.10.2023 року, № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року від попередніх кредиторів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ,ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором і ТОВ «ФК «ЕЙС» є належним позивачем у справі. 
Разом із тим,колегія суддів вважає, що із останніми висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов до них ,неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права щодо оцінки доказів та встановлення обставин справи, чим дійшов безпідставного висновку про перехід права вимоги до позивача ТОВ «ФК «Ейс» і стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив докази надані позивачем щодо переходу права вимоги на кожному етапі факторингового ланцюга, в зв`язку з чим перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Ейс» , є недоведеним ,заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
У справі, що розглядається, позивач вказав, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором зазначено ТОВ «ФК «ЕЙС». Тому для перевірки існування у останнього права вимоги виконання боржником відповідного обов`язку, остання має надати боржнику докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі.
При цьому вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до ст.517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними (п. 43 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги)одна сторона(фактор)передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта)за плату(убудь-який передбачений договором спосіб),а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно, для підтвердження факту відступлення права вимоги, позивач повинен надати до суду докази набуття права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Щодо необхідності повної оплати новими кредиторами на користь минулих кредиторів за договором факторингу, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 дійшов висновку про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Тобто, без надання позивачем суду доказів здійснення оплати за договорами факторингу на кожному етапі передачі прав на підтвердження набуття ним відступленого права грошової вимоги, відсутні підстави вважати права фактора набутими.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги щодо доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування(Ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Апеляційним судом встановлено, що 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року, згідно п.2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором.(а.с.30-33)
28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду № 19 згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року, при цьому умови договору залишаються без змін.(а.35)
31.12.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.(а.с.36)
31.12.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022 року.(а.с.40-зворот)
31.12.2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №31, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року.(а.с.40)
31.12.2023 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року.(а.с.42)
Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав доказів на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 , від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», у матеріалах наявні лише договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди до нього. Відповідно до п.4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, проте такого реєстру до суду не надано.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01,на виконання якого вони підписали реєстр прав вимоги (а.с.48) за яким за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором № 122637339на суму 44 288,10 грн. Наданий позивачем витяг з Реєстру відповідає формі додатку №1 до договору факторингу «Реєстр прав вимог»( а.с.47). 
Тобто , підписаний сторонами реєстр прав відповідає додатку до договору факторингу. Відповідно до п.4.1 такого договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Окрім того, як доказ переходу прав вимоги надано платіжну квитанцію №4939 від 31.10.2023 року(а.с.49), щодо оплати за договором факторингу № 30/1023-01.
29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е ,на виконання якого підписали реєстр боржників ,де рахується право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 122637339на суму 44 288,10 грн. Наданий позивачем витяг з Реєстру відповідає формі додатку №1 до договору факторингу «Реєстр прав вимог»( а.с.52, 53). Тобто , підписаний сторонами реєстр прав вимог відповідає додатку до договору факторингу. Окрім того, як доказ переходу прав вимоги надано платіжні квитанції №344, №317, №356, №355, №358, №357, №360 щодо оплати за договором факторингу № 29/05/25-Е.
Відтак, позивач допустимими, достовірними і достатніми доказами не довів, що у даних правовідносинах відбувся перехід права вимоги за договором кредитної лінії № 122637339, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» , що в свою чергу тягне відсутність можливості набуття такого права й позивачем ТОВ "ФК ЕЙС».
За відсутності доказів щодо підписання реєстру прав вимоги до ОСОБА_1 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» , а також відсутність оплати за договором факторингу первісному кредитору набувачем «ТОВ Таліон Плюс» ,позивачем не доведено наявності у нього права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 122637339.
Оскільки позивачем не надані суду і у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження переходу права вимоги від первісного до наступних кредиторів , рішення суду про задоволення позову ТОВ "ФК ЕЙС». до ОСОБА_1 є не обгурнтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права . Оскільки відсутність доказів підтвердження переходу права вимоги до ТОВ "ФК ЕЙС» вказує на відсутність його порушеного права ,що є самостійною підставою для відмови йому у задоволенні позову .
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскільки суд невірно оцінив докази і встановив обставини у справі, допустив недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду їм , неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Отже, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК» «Ейс» задоволенню не підлягають, судові витрати у суді першої інстанції слід залишити за ним. Окрім того, за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір, 3633,60 грн, таким чином з ТОВ «Ейс» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір 3633,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.03.2026 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог ТОВ «ЕЙС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.П. Рибчинський