Номер провадження 2-др/754/89/26
Справа №754/11869/22
РІШЕННЯ 
(додаткове)
Іменем України

11 червня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді    Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву представника відповідача - адвоката Богуцького І.О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , Треті особа: Приватне акціонерне товариство «Просто Страхування», Товариство з обмеженою відповідальністю «Тавр» про відшкодування шкоди, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача  ОСОБА_1  на користь товариства 263 095, 36 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 3 946,43 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2019 року між ТОВ «Компанія Тавр» та ПрАТ УСК «Княжа» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №06/02-40К-0120307, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 . 24.12.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «PEUGEOT», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 03.02.2020 року по справі №367/285/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, та позивачем було складено страховий акт разом з розрахунком страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту та умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 463 095, 36 грн.. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «PEUGEOT», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 6331390 у ПрАТ «СК «Просто Страхування», ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до Страховика винної особи із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування ( в порядку регресу). ПрАТ «СК «Просто Страхування» на підставі полісу № АМ 6331390 та договору добровільного страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ДВНВ 085924 здійснила виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 200 000,00грн.. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача не відшкодованої суми збитків в розмірі 263 095, 36 грн.
Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 30.12.2022 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
05.04.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Богуцького І.О. надійшов відзив на позов відповідно до якого відповідач не погодився з розміром відшкодування виплаченим позивачем потерпілій особі. При цьому представником зауважено, що позивачем на підтвердження заявлених вимог не було надано Акту виконаних робіт, крім того у частині відповідності визначеного виконавцем робіт переліку замінених деталей і вартості виконаних робіт, оплачених страховою компанією, дійсним пошкодженням транспортного засобу, що були заподіяні внаслідок ДТП, дійсній вартості таких робіт та деталей і необхідності здійснювати саме ту чи іншу роботу з транспортним засобом у зв`язку чим стороною відповідача було подано ряд клопотань, в тому числі клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2023 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін в судове засідання.
29.05.2023 представником відповідача - адвокатом І.О.Богуцьким подано клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи.
Крім того, представником відповідача - адвокатом І.О.Богуцьким подано клопотання про залучення до участі у справі в якості 3-особи без самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Компанія Тавр».
Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 25.07.2023 року було замінено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено справу в порядку загального позовного провадження з викликом у підготовче судове засідання. 
Ухвалою судді від 13.09.2023 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову авто-товарознавчу експертизу за матеріалами справи, без огляду об`єкта дослідження (оцінки) особисто експертом.
16.09.2025 року на адресу суду були повернуті матеріали справи з долученим висновком судового експерта.
Згідно ухвали судді від 17.09.2025 було поновлено провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання.
Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 09.10.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду..
Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.05.2026 року позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , Треті особа: Приватне акціонерне товариство «Просто Страхування», Товариство з обмеженою відповідальністю «Тавр» про відшкодування шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ) завдані збитки в розмірі 131 290,91  грн. та суму судового збору в розмірі 1 969,36 грн. 
В задоволенні інших вимог позову відмовлено.
01.06.2026 року представником відповідача - адвокатом Богуцьким І.О. подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення де зазначено, що судом не вирішено питання про відшкодування відповідачу витрат на проведення судової експертизи у розмірі 7 169,40 грн., а крім того між ним та відповідачем укладено договір про надання правової допомогу № 15/03/23-АБ від 15.03.2023, в якому сторони визначили обсяг, перелік робіт (послуг) та вартість правничої допомоги сукупна вартість яких склала 16 000,00 грн. з розрахунку 1 000,00 за 1 годину роботи. Представник просив суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати, пропорційно до частки задоволених позовних вимог.
В призначену дату судового засідання 25.02.2026 представники сторін не з`явились, про розгляд даного питання належним чином повідомлялись судом, заяв про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «ВКЗ», за участю представників, на адресу суду не надходило.
Дослідивши подану заяву про ухвалення додаткового рішення, суд вважав за можливе здійснити розгляд заяви у їх відсутності. 
Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали поданої заяви, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: ордер серії АІ №1361183 від 19.09.2023 року про надання правничої (правової) допомоги, договір про надання професійної правничої допомоги №15/03/23-АБ від 15.03.2023; акт виконаних робіт №01 від 19.05.2026 року до Договору №15/03/23-АБ.
Суд при постановлені додаткового рішення враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. 
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена представником відповідача вартість та обсяг виконаної роботи у розмірі 16 000 грн. є завищеною та належним чином не обґрунтованою, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.
Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7 169,40 грн., оскільки саме вказана експертиза була прийнята судом в якості належного доказу на доведення розміру спричинених збитків позивачу, а отже вимоги представника відповідача - адвоката Богуцького І.О. підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст..129 Конституції України, ст.ст.133, 137, 141, 270, 430 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ :
Заяву представника відповідача - адвоката Богуцького І.О. про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, код ЄДРПОУ: 24175269) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000,00 гривень та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7 169,40 гривень.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дані позивача: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ЄДРПОУ: 24175269.
Дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Дані третіх осіб: Приватне акціонерне товариство «Просто Страхування», ЄДРПОУ 24745673, місцезнаходження: м. Київ, вул.Герцена,10.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тавр», ЄДРПОУ 32671670, місцезнаходження: м. Київ, вул.Дорогожицька,3 корпус 14 офіс 314.
Повний текст рішення суду виготовлено 16.06.2026.

Суддя:       Т.А.Зотько