Справа №295/3327/26
Категорія 38
2/295/2824/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2026 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Чішман Л.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1178345 від 24.10.2020 у розмірі 16589, 00 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 24.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір) №1178345, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 7000, 00 грн на умовах строковості, платності і поворотності.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
21.04.2021 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №ККЛУ 21042021, у відповідності до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №1178345 від 24.10.2020.
У зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору відповідачем виникла заборгованість в розмірі 16589, 00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000, 00 грн, заборгованості за відсотками – в сумі 12589, 00 грн. 
Ухвалою від 17.03.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, витребувано докази.
Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 24.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір) №1178345, на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 7000, 00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3 календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, 1, 90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом за умови, якщо клієнт не виконав умови, зазначені в п.п. 1.4.1. договору (зворот а.с. 15 – а.с. 18).
Відповідно до п. 4.1 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400, 00 грн, клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладання додаткової угоди до договору.
Крім кредитного договору відповідачем підписано також паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 18 – а.с. 20).
Позичальником виконано умови кредитного договору та перераховано на картковий рахунок позичальника, зазначений в п. 2.1. договору, грошові кошти в розмірі 7000, 00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0701 від 07.01.2026 (а.с. 23), а також наданою на виконання вимог ухвали суду інформацією АТ КБ «ПриватБанк».
23.11.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем підписано додатковий договір № до договору №1178345 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.10.2020, відповідно до умов якого строк кредитування продовжено на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3. договору, дата повернення кредиту та сплата процентів за його користування – 24.12.2020, сторони погодили процентну ставку за користування кредитом – 1,9% (а.с. 21).
21.04.2021 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №ККЛУ 21042021, у відповідності до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №1178345 від 24.10.2020 (зворот а.с. 26 – а.с. 31).
Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про повернення кредитної заборгованості ( а.с. 32).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.
У зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору відповідачем за розрахунком позивача виникла заборгованість. яка станом на 24.03.2021становить 16589, 00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000, 00 грн, заборгованості за відсотками – в сумі 12589, 00 грн (а.с. 24-26). 
Суд не погоджується з розрахунком заборгованості в частині стягнення з відповідача відсотків в розмірі 12589, 00 грн з огляду на наступне.
Проценти за користування кредитом позивачем нараховані за період з 24.10.2020 до 24.03.2021, тобто після встановленого додатковою угодою строку( 24.12.2020) користування кредитом.              Доказів про продовження строку дії додаткової угоди матеріали справи не містять, а тому нарахування процентів за користування кредитом після спливу цього строку є безпідставним і стягненню не підлягають.
Умовами Кредитного договору визначено, що позичальник має право звернутися до кредитодавця з проханням про пролонгацію строку надання кредиту та строку дії договору. Внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладення сторонами додаткових договорів. 
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Що ж стосується нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то Велика Палата ВС роз`яснила, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З розрахунку суми заборгованості встановлено, що відповідач 23.11.2020 частково погасив заборгованість в розмірі 3000, 00 грн в рахунок тіла кредиту та 21,00 грн в рахунок відсотків за користування кредитом. 
Таким чином станом на 23.11.2020 заборгованість за тілом кредиту становила 4000,00 грн, заборгованість за відсотками 0,00 грн.
23.11.2020 між сторонами укладено додаткову угоду, якою встановлено строк кредитування до 24.12.2020 з процентною ставкою за користування кредитом 1,9% від суми крекдиту за кожен день, що становило 76,00 грн. в день.
За період дії додаткового договору з 23.11.2020 по 24.12.2020 розмір відсотків становить 2280,00 грн ( з розрахунку 4000,00 грн х 1,9% х 30 днів), відповідачем 30.01.2021 сплачено 500,00 грн., таким чином заборгованість за відсотками становить 1780,00 грн.
По закінченню строку дії додаткової угоди від 23.11.2020 між сторонами будь які інші договори не укладались, за таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення відсотків поза межами строку дії договору не має.
Враховуючи, що відповідачем в належний спосіб умови кредитного договору не виконані, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості відповідача за таким договором, суд частково стягує заборгованість за кредитним договором №1178345 від 24.10.2020, яка станом на 24.03.2021 становить 5780, 00 грн, з яких 4000, 00 грн – заборгованість за тілом кредиту та 1780, 00 грн – заборгованість за відсотками.
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - судовий збір в розмірі 927, 64 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2787, 20 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Закону України "Про електронну комерцію", суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженої відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 та користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №1178345 від 24.10.2020 в розмірі 5780, 00 грн, з яких 4000, 00 грн – заборгованість за тілом кредиту та 1780, 00 грн – заборгованість за відсотками.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в сумі 927, 64 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2787, 20 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус;
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 11.06.2026.

Суддя          Чішман Л.М.