Справа №333/8839/25
Провадження №2/333/3432/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року      м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді    Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112
до відповідача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі за текстом - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитним договором №101688677 від 01.06.2021 в розмірі 33 530 грн. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 01.06.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №101688677, на виконання якого відповідачу перераховано кредитні кошти на банківську картку в сумі 7 000 грн. Електронний цифровий підпис накладено одноразовим ідентифікатором. 30.09.2022 згідно умов договору відступлення права вимоги №09Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором №101688677 від 01.06.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС». У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, за останньою обліковується заборгованість в розмірі 33 530 грн., що складається з: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 25 200 грн. – заборгованість за відсотками, 1 330 грн. – заборгованість за комісійними винагородами. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2025 у справі № 333/8839/25 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 7 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25 200 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 330 грн. заборгованість за комісійними винагородами, 2 422 грн. 40 коп. судового збору та 5 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2026 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 17.11.2025 року у цивільній справі № 333/8839/25 задоволено, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2025 року у цивільній справі №333/8839/25 скасовано. Розгляд справи №333/8839/25 вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові та у додаткових поясненнях від 02.04.2026, просить суд позов задовольнити повністю. 
Відповідач та представник відповідача в судові засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 16.03.2026 на адресу суду направили через систему «Електронний суд» додаткові пояснення, за змістом яких вказують, що заборгованість за відсотками нараховується позивачем поза межами строку дії договору кредитування, що не відповідає вимогам Закону. На підставі викладеного, просять суд у задоволенні позову відмовити. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 01.06.2021 ОСОБА_1 заповнила, підписала та направила анкету-заяву на кредит № 101688677, в якій вказала суму кредиту у 7000 гривень строком на 30 днів до 01.07.2021 року, проценти за користування кредитом визначені у 4200 гривень, нараховуються за ставкою 2 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
01.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 101688677, за умовами якого Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а відповідач зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (п.п. 1.1.).
Пунктами 1.2.-1.4. договору сторони узгодили, що сума кредиту становить 7000 гривень, кредит надається строком на 30 днів з 01.06.2021 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 01.07.2021 року.
Пунктом 3.2.6. договору передбачено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди відповідача. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором кредитодавець отримає від відповідача платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного кодексу України відповідачу не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань відповідача за цим Договором.
У відповідності до п.п. 6.1., 6.2. договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в Особистому кабінеті відповідача проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається відповідачем шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер відповідача, а відповідач використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене відповідачем через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру відповідача на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для відповідача визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається відповідачеві шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено відповідачеві на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими відповідачем Товариству.
Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору відповідач також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому (п. 6.3. договору).
Вбачається, що при укладенні наведеного вище договору про споживчий кредит відповідач також підписала паспорт споживчого кредиту та графік платежів до паспорту споживчого кредиту.
Факт укладення вказаного вище договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 7000 грн. на виконання його умов не заперечувався відповідачкою в ході розгляду цієї справи.
Крім того, на підтвердження перерахування ТОВ ««Мілоан» відповідачу кредитних коштів в сумі 7000 грн. на виконання умов спірного договору позивачем додано до матеріалів справи копію платіжного доручення від 01.06.2021 № 28229500 (а.с. 35).
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Встановлено, що 30.09.2021 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ ««Мілоан» укладено договір факторингу №09Т, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим договором (а.с. 21).
Відповідно до Додатку до договору факторингу №09Т від 30.09.2021 року, ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №101688677, укладеним 01.06.2021 року з ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості в розмірі 33 530 грн.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як свідчать матеріали справи, що відповідач прийняті на себе зобов`язання зі сплати основного боргу по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого за останньою обліковується заборгованість за наведеним вище договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи фінанс» за кредитним договором від 01.06.2021 №101688677 в сумі 7000 грн. основного боргу, 25 200 грн. нарахованих процентів за користування кредитом за період з 01.06.2021 по 30.08.2021 та 1 330 грн. за комісійними винагородами.
Факт наявності наведеної вище заборгованості по сумі основного боргу в розмірі 7000 грн. за наведеним вище договором підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й неспростований відповідачем.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 7000 грн, яка виникла за кредитним договором від 01.06.2021 №101688677 є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. 
Водночас, розглянувши вимоги позивача про стягнення 25 200 грн. нарахованих процентів за заявлений позивачем період з 01.06.2021 по 30.08.2021, суд виходить з наступного.
Згідно з п.п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом становлять 4200 гривень, які нараховуються за ставкою 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 1.6. договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2.2. договору передбачено порядок плати за кредитом, а саме: позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування у розмірах, зазначених п. 1.5.1-1.5.2 договору в термін, вказаний у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною ставкою, визначену п. 1.6. договору в сумі та на умовах, визначених п. 2.3. договору.
За змістом п. 2.2.3. договору, проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення первісного строку кредитування, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п.1.6 Договору.
Пунктом 2.3 договору передбачені умови його пролонгації, згідно із якими позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті Товариства.
Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строку кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору.
Водночас, як встановлено вище судом, у п.п. 1.3., 1.4. кредитного договору зазначено, що кредит надається строком на 30 днів з 01.06.2021 року, термін (дата) повернення кредиту та процентів за користування кредитом - 01.07.2021 року.
При цьому, в заяві-анкеті на кредит № 101688677 визначено, що розмір процентів за користування кредитом становлять 4200 грн. та нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Тобто, що вказаний вище розмір процентів в сумі 4200 грн - це розмір процентів за користування кредитом протягом строку 30 днів.
Відповідно до графіку платежів, строк надання кредиту з 01.06.2021 по 01.07.2021 року, тобто 30 днів.
Суд, зауважує, що умови кредитного договору повинні бути чіткими та зрозумілими, а нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами фінансових послуг тлумачаться на користь споживача.
В матеріалах справи відсутні докази пролонгації сторонами кредитного договору від 01.06.2021 №101688677 у відповідності до умов п. 2.3 цього договору.
За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування кредитом, нарахованих за визначений умовами договору строк кредитування та строк повернення кредиту, тобто за 30 днів, що становить 4 200 грн.
Судом враховано при розгляді цієї справи, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.
У постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Таким чином, розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування, який підлягає стягненню з відповідача складає 4200 грн.
У задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом судом відмовляється у зв`язку з безпідставністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення комісійної винагороди в сумі 1 330 грн за надання кредиту, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості позивачем включено заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 330 грн.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Пунктом 1.5.1 кредитного договору від 01.06.2021 №101688677 встановлено, що комісія за надання кредиту складає 1 330 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію на надання кредиту в термін, вказаний у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту.
Суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на зазначене, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1 330 грн. А тому, у задоволенні вимог в цій частині судом відмовляється.
Відповідач у заяві від 01.12.2025 вказує про пропущення позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із приписами статей 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023, тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин скасовано з 24.00 години 30.06.2023.
Крім того відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
На підставі ЗУ від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.
Так, на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України строк з 02.04.2020 до 04.09.2025 не включається до перебігу строку позовної давності.
Встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 виникла в день порушення зобов`язання - 01.07.2021. 
ТОВ «Діджи фінанс» звернувся до суду з позовом - 16.09.202. Отже, строк позовної давності за вимогами позивача складає 9 днів (з 04.09.2025 до 16.09.2025), а тому в даному випадку строк позовної давності в спірних правовідносинах позивачем не пропущено.
Крім того, ТОВ «Діджи фінанс» у прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ФОП ОСОБА_2 , акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 31.07.2025 на суму 5 000 грн., детальний опис виконаних робіт, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Відповідач у заяві від 01.12.2025 вказує на значно завищену суму витрат на професійну правничу допомогу, яку заявляє позивач, оскільки справа є типовою, а позов складається за шаблоном. 
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розміру до 2000 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з викладеним, судом покладаються на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: в розмірі 668,06 грн витрат на професійну правничу допомогу та 809,15 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України суд, 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ПУМБ») – 7000 (сім тисяч) грн. за основного боргу, 4 200 (чотири тисячі двісті) грн. відсотків за користування кредитом, 809 (вісімсот дев`ять) грн. 15 коп. судового збору та 668 (шістсот шістдесят вісім) грн. 06 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя        А.В.Круглікова