Справа № 466/2922/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючий суддя Едер П. Т.
секретар с/з Якубів І. О.
з участю: позивача ОСОБА_1 
представника позивача Катрич З.-М. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
06 квітня 2026 на адресу Шевченківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» поступила позовна заява адвоката Катрич Зоряни-Марії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 24 липня 2025 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення відповідача, старшим солдатом ОСОБА_2 щодо позивача був складений Протокол № 1404 про адміністративне правопорушення.
За змістом Протоколу № 1404 про адміністративне правопорушення від 24.07.2025 року, суть адміністративного правопорушення полягала в тому, що 24 липня 2025 року о 14 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як з`ясувалося, останній був оповіщений про виклик для уточнення даних на 26.06.2025 року. Проте, він не прибув на вказану дату у ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин представник відповідача, вбачав ознаки порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. 
У день складення Протоколу № 1404 про адміністративне правопорушення від 24.07.2025 року була також винесена Постанова № 1404 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 24 липня 2025 року. 
За змістом оскаржуваної постанови, «Гр. ОСОБА_1 24 липня 2025 року прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, як з`ясувалося, військовозобов`язаний ОСОБА_1 оповіщений належним чином про виклик для уточнення даних на 26.06.2025 року о 14 годині 00 хвилин. Повістку надіслано поштовим зв`язком за адресою реєстрації ОСОБА_1 . Проте, останній до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений законом строк не прибував, про причини неявки не повідомляв. З огляду на вищевикладене, 06.07.2025 року на адресу правоохоронних органів скеровано звернення щодо доставлення правопорушника. Тобто, ОСОБА_1 вчинив правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії особливого періоду, що введений Указом Президента України від 17.03.2014, воєнного стану, що введений Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами) та загальної мобілізації, що введена Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 і Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 (зі змінами).»
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
22 вересня 2025 року Головним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пазиняк Галиною Ярославівною було відкрито виконавче провадження № 79158990 щодо примусового виконання оскаржуваної постанови про стягнення штрафу у розмірі 34 000.
Також позивач зазначає, що цього ж дня Головний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пазиняк Галина Ярославівна своєю постановою наклала арешт на грошові кошти/електронні гроші позивача, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманця, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить позивачу. 
Позивач вказує, що він не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її необґрунтованою та протиправною з огляду, насамперед, на те, що він не отримував жодної повістки про виклик для уточнення даних на 26.06.2026 року о 14:00 з ІНФОРМАЦІЯ_4 , згаданої в оскаржуваній постанові чи в протоколі № 1404 про адміністративне правопорушення від 24.07.2025 року. Він нічого не знав та не міг знати про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , до протоколу № 1404 не додано доказів того, що ним була отримана повістка від 13.06.2025 року, інших доказів належного повідомлення позивача щодо дати та часу, на який необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 , ні в протоколі № 1404, ні в оскаржуваній Постанові не доведено, що він був належно повідомлений, що йому прийшла повістка від ТЦК та СП, або те, що відповідач належним чином здійснив оповіщення позивача про необхідність прибуття.
Також сторона позивача вважає за необхідне звернути увагу на те, що з дитинства позивач страждає на психічне захворювання – F71.1 Розумова відсталість в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, загальним недорозвитком мовлення ІІІ рівня, зі стійко втраченою соціально-трудовою адаптацією, що підтверджується Випискою з амбулаторної карти від 18.03.2026 року, виданою КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та іншими медичними документами. Позивач з раннього дитинства відстає у психомоторному розвитку. Числився на обліку у дитячому обласному психоневрологічному диспансері з 1995 року. Отримував соціальну допомогу, як інвалід з дитинства. Неодноразово лікувався стаціонарно у зв`язку із поведінковими порушеннями, нездатність контролювати свої емоції, поведінку, що проявляється надмірною дратівливістю, розгальмованістю. З 2009 року позивач спостерігається в ЛОКПНД. 15.05.2014 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 687707. 
Щодо свого психічного стану позивач, наголошує на висновках лікаря КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», викладених у Виписці з амбулаторної карти від 18.03.2026 року, виданою КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер»: доступний формальному мовному контакту, нездатний до вербалізації скарг. Відповіді однозначні на прості запитання. Орієнтований поверхнево. Мова порушена, стерта форма дизартрії. Емоції примітивні, легко збудливий, дратівливий, розгублений. Мислення предметно-конкретне, судження незрілі. Словниковий запас різко обмежений. Читає повільно по складах. Нездатний передати зміст прочитаного. Пише з труднощами, помилками, друкованими буквами. Навички самообслуговування розвинуті слабо. Критика відсутня. Позивач потребує догляду, який забезпечує його мама.
Крім того, 25.06.2025 року позивачу було видано Довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації № 3562 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вважає постанову незаконною та необґрунтованою.
Тому просить суд, ухвалити рішення яким скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 № 1404 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 24 липня 2025 року про накладення адміністративного стягнення на громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Катрич З.-М. І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задовольнити, надали пояснення аналогічні викладенні у позовній заяві.
У судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, відзив на адресу суду не надходив.
У судове засідання представник третьої особи Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до вимог ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Cуд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.
Заслухавши пояснення сторони позивача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2025 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення старшим солдатом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 був складений Протокол № 1404 про адміністративне правопорушення.
Згідно із змістом Протоколу № 1404 про адміністративне правопорушення від 24.07.2025 року, встановлено, що 24 липня 2025 року о 14 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останній був оповіщений про виклик для уточнення даних на 26.06.2025 року. Проте, він не прибув на вказану дату у ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин представник ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачав ознаки порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. 
У день складення Протоколу № 1404 про адміністративне правопорушення від 24.07.2025 року була також винесена Постанова № 1404 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 24 липня 2025 року. 
Згідно із змістом оскаржуваної постанови, встановлено, що «Гр. ОСОБА_1 24 липня 2025 року прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, як з`ясувалося, військовозобов`язаний ОСОБА_1 оповіщений належним чином про виклик для уточнення даних на 26.06.2025 року о 14 годині 00 хвилин. Повістку надіслано поштовим зв`язком за адресою реєстрації ОСОБА_1 . Проте, останній до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений законом строк не прибував, про причини неявки не повідомляв. З огляду на вищевикладене, 06.07.2025 року на адресу правоохоронних органів скеровано звернення щодо доставлення правопорушника. Тобто, ОСОБА_1 вчинив правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії особливого періоду, що введений Указом Президента України від 17.03.2014, воєнного стану, що введений Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами) та загальної мобілізації, що введена Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 і Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 (зі змінами).»
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
22 вересня 2025 року Головним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пазиняк Галиною Ярославівною було відкрито виконавче провадження № 79158990 щодо примусового виконання оскаржуваної постанови про стягнення штрафу у розмірі 34 000. Цього дня Головний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пазиняк Галина Ярославівна своєю постановою наклала арешт на грошові кошти/електронні гроші позивача, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманця, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить позивачу. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 21 1 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи с підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог 283 КУпАП, яка регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення.
При цьому суд, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Згідно абзацу 1 частини 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Також абз. 3 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року.
Відповідно до п.28 вказаного Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
Згідно п.31 Порядку, повістки мають право вручати, зокрема представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Відповідно до п.36 Порядку, за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Пунктом 41 Порядку №560 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню та тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність особи за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною і вказує на необхідність застосування положень ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаного. Тому в постанові про адміністративне правопорушення є необхідним посилання на порушення військовозобов`язаним вимог конкретної норми закону чи підзаконного акта.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В той же час, згідно з абз.4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», що викладена в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, та яка набрала чинності 18.05.2024, громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Згідно ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Відповідно до Виписки з амбулаторної карти від 18.03.2026 року, виданою КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» ОСОБА_1 з дитинства страждає на психічне захворювання – F71.1 Розумова відсталість в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, загальним недорозвитком мовлення ІІІ рівня, зі стійко втраченою соціально-трудовою адаптацією. ОСОБА_1 з раннього дитинства відстає у психомоторному розвитку. Числився на обліку у дитячому обласному психоневрологічному диспансері з 1995 року. Отримував соціальну допомогу, як інвалід з дитинства. Неодноразово лікувався стаціонарно у зв`язку із поведінковими порушеннями, нездатність контролювати свої емоції, поведінку, що проявляється надмірною дратівливістю, розгальмованістю. З 2009 року ОСОБА_1 спостерігається в ЛОКПНД, що стверджується наданими стороною позивача документами.
Згідно із Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 687707, 15.05.2014 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново. 
Згідно із висновків лікаря КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», викладених у Виписці з амбулаторної карти від 18.03.2026 року, виданою КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» встановлено, що: ОСОБА_1 доступний формальному мовному контакту, нездатний до вербалізації скарг. Відповіді однозначні на прості запитання. Орієнтований поверхнево. Мова порушена, стерта форма дизартрії. Емоції примітивні, легко збудливий, дратівливий, розгублений. Мислення предметно-конкретне, судження незрілі. Словниковий запас різко обмежений. Читає повільно по складах. Нездатний передати зміст прочитаного. Пише з труднощами, помилками, друкованими буквами. Навички самообслуговування розвинуті слабо. Критика відсутня. Позивач потребує догляду, який забезпечує його мама.
Судом встановлено, що 25.06.2025 року позивачу було видано Довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації № 3562 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Відповідачем також не доведено, що позивач своїми діями, які виразились в неприбутті без поважної причини за повісткою, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 26.06.2025р., та порушив таким чином вимоги ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Окрім того, з інформації з Резерв + встановлено, що ОСОБА_1 має відстрочку до 20.06.2026.
Як, вбачається із матеріалів справи оскаржувана постанова №1404 від 24.07.2025 року про адміністративне правопорушення була винесена в присутності позивача, проте через стан свого здоров`я не міг до кінця зрозуміти суть та наслідки складених щодо нього документів, а також не міг самостійно оцінити необхідність і строк її оскарження, підготувати заперечення, зібрати документи, звернутися за професійною правничою допомогою, оскільки з дитинства страждає на психічне захворювання. Тому, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду про скасування постанови з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.
Відповідно до п. 3 ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.9 КУпАП обставин, оскаржувана постанова винесена без достатніх для того підстав, суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, а тому, позов слід задовольнити та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 № 1404 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 24 липня 2025 року про накладення адміністративного стягнення на громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про накладання адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.139 КАС України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач є уповноваженою особою органу державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету України, суд вважає необхідним віднести судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даної справи на рахунок держави.
у х в а л и в:
позов задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 № 1404 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 24 липня 2025 року про накладення адміністративного стягнення на громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення складено 12.05.2026 року.

Суддя	  	П.  Т.  Едер