ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24039/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 09.06.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 09.06.2022 по 20.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн у зв`язку із отриманням 26.12.2022 травми (поранення), пов`язаної із захистом Батьківщини, за період стаціонарного лікування з 27.12.2022 по 06.01.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн у зв`язку із отриманням 26.12.2022 травми (поранення), пов`язаної із захистом Батьківщини, за період стаціонарного лікування з 27.12.2022 по 06.01.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що проходив військову службу, будучи призваним по мобілізації в період воєнного стану до Військової частини НОМЕР_1 . Зазначає, що під час проходження військової служби у період з 09.06.2022 по 20.05.2023 відповідач нараховував йому грошове забезпечення у заниженому розмірі, оскільки посадовий оклад та оклад за військовим званням обчислювались із застосуванням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Крім того, вказує, що 26.12.2022 під час виконання бойових дій щодо захисту Батьківщини отримав вогнепальне осколкове поранення правого стегна, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні з 27.12.2022 по 06.01.2023, проте відповідач не нарахував та не виплатив йому за цей період додаткову грошову винагороду у розмірі до 100000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що згідно з наказом Міністерства оборони України №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення, а до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини, включаючи місяць повернення. Зазначає, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2022 №296 ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину у районі угруповання сил і засобів оборони міста Київ, а згідно з наказом від 12.12.2022 №330 – таким, що повернувся після самовільного залишення частини. З огляду на наведене, на думку відповідача, відсутні правові підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди за період листопад–грудень 2022 року. Також відповідач зазначає, що у лютому 2023 року нараховано додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн за період з 01.01.2023 по 06.01.2023 та з розрахунку 30000 грн за період з 07.01.2023 по 31.01.2023, загальна сума нарахованої додаткової винагороди становить 43548,38 грн, а на картковий рахунок виплачено 42895,16 грн після утримання військового збору. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою судді від 15.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 проходив військову службу, будучи призваним по мобілізації в період воєнного стану до Військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні штаб-сержанта.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.06.2022 №154 штаб-сержанта ОСОБА_1 з 09.06.2022 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та визнано таким, що з 09.06.2022 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою командира відділення гранатометного взводу 2 механізованого батальйону.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2025 №20 штаб-сержанта ОСОБА_1 23.01.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із зарахуванням у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 . Цим же наказом період з 02.11.2022 по 11.12.2022 та з 20.01.2024 по 03.04.2024 зазначено як період самовільного залишення частини.
Як видно з довідок про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки, посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача нараховувались із використанням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 (1762 грн). Указане підтверджується також відповіддю Військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит від 27.11.2025 №10807вих, у якій відповідач зазначив, що при розрахунку грошового забезпечення позивача з 09.06.2022 по 23.01.2025 застосовувалось положення редакції п.4 постанови №704, за яким оклади розраховуються виходячи з розміру 1762 грн, що еквівалентний прожитковому мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 02.07.2024 №5071, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , штаб-сержант ОСОБА_1 26.12.2022 одержав вогнепальне осколкове поранення правого стегна. У довідці зазначено, що у період з 14 години 00 хвилин до 15 години 40 хвилин 26.12.2022 під час оборонних дій у районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області противником були здійснені обстріли, внаслідок розриву ворожої міни військовослужбовець отримав поранення; після надання першої медичної допомоги військовослужбовець був евакуйований; поранення отримано під час виконання обов`язків військової служби, під час захисту Батьківщини, не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; під час отримання поранення військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом).
Згідно з первинною медичною карткою форми №100 від 26.12.2022 та випискою стаціонарного хворого хірургічного відділення №3254 Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська центральна районна лікарня», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 27.12.2022 по 06.01.2023 із діагнозом: мінно-вибухова травма, вогнепальне кульове наскрізне поранення лівої сідничної області і осколкове наскрізне поранення правого стегна; пораненого госпіталізовано 27.12.2022, виписано 06.01.2023.
Позивач та його представник звертались до командування відповідача з приводу проведення повних розрахунків, зокрема представник позивача – адвокат Савка Т.В. подавав адвокатський запит від 23.10.2025 №923/25, на який Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 27.11.2025 №10807вих, повідомивши про відсутність підстав для перерахунку та виплати грошового забезпечення з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваної бездіяльності суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон №2011-XII).
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
За приписами абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України видав постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 (далі – Постанова №704).
Згідно з п.2 Постанови №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.4 Постанови №704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до Постанови №704, зокрема, п.4 викладено в новій редакції, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Постанова №103 набула чинності з 24.02.2018.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови №704.
Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, з 29.01.2020 діє редакція п.4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018».
Питання деяких виплат військовослужбовцям під час дії воєнного стану врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168).
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил та інших військових формувань, особам рядового і начальницького складу виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової військової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 внесено зміни до Постанови №168, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, включаються особи, зазначені у п.1, у тому числі ті, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі – Порядок №260).
Згідно з п.3 Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є штат військової частини; накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, про зарахування у розпорядження, накази про встановлення до виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Щодо вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 09.06.2022 по 20.05.2023.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що з 29.01.2020 розрахунковою величиною для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, а не на 01.01.2018.
Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов висновку, що з 01.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний соціальний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, із використанням для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 15.09.2022 у справі №500/1886/21 та від 10.01.2023 у справі №120/8682/21.
Практика Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною, і суд не вбачає підстав для відступу від цих висновків, вважає їх застосовними до обставин цієї справи.
Як установлено судом, посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача у період з 09.06.2022 по 20.05.2023 нараховувались із використанням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 (1762 грн), що відповідач не заперечує та підтвердив у відповіді на адвокатський запит від 27.11.2025 №10807вих.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що грошове забезпечення позивача з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 09.06.2022 по 20.05.2023 мало б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2022 – 2481 грн, станом на 01.01.2023 – 2684 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, а не виходячи з розміру 1762 грн.
Відтак, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 09.06.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, є протиправною. З тих самих мотивів відповідачем неправильно нараховувались у спірний період інші щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких, в силу вимог Порядку №260, залежав від розміру місячного грошового забезпечення. Тому похідні вимоги про зобов`язання вчинити дії є обґрунтованими.
Суд відхиляє посилання відповідача у відповіді на адвокатський запит на п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, оскільки позивач просить визначати оклади виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не з мінімальної заробітної плати, а тому наведена норма до спірних правовідносин незастосовна та не спростовує висновків суду.
Щодо вимог про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн за період стаціонарного лікування з 27.12.2022 по 06.01.2023.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що право на додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні виникає за наявності двох умов: поранення (контузія, травма, каліцтво) має бути пов`язане із захистом Батьківщини та військовослужбовець у зв`язку з таким пораненням перебуває на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. Підставою для виплати є довідка про обставини отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).
Застосування Постанови №168 у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. У постанові від 19.03.2026 у справі №600/367/24 Верховний Суд виснував, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі до 100000 грн на місяць підлягає виплаті військовослужбовцям за час їх перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та що для виплати додаткової винагороди достатньо встановлення факту пов`язаності поранення із захистом Батьківщини і підтвердження перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з таким пораненням. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що Постанова №168 не вимагає безперервного перебування на стаціонарному лікуванні безпосередньо з моменту отримання поранення. Близький за змістом висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 11.04.2025 у зразковій справі №280/8933/24, в якому підтверджено право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Як установлено судом, відповідно до довідки про обставини травми від 02.07.2024 №5071, складеної за формою додатка 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, ОСОБА_1 26.12.2022 одержав вогнепальне осколкове поранення правого стегна під час оборонних дій у районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області; поранення отримано під час виконання обов`язків військової служби, під час захисту Батьківщини. У зв`язку з отриманим пораненням позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 27.12.2022 по 06.01.2023, що підтверджується випискою стаціонарного хворого №3254 та первинною медичною карткою форми №100 від 26.12.2022.
Отже, обидві умови, з якими Постанова №168 пов`язує виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні, у цій справі дотримані та підтверджені належними доказами, зокрема довідкою про обставини травми встановленого зразка.
Суд відхиляє посилання відповідача на наказ Міністерства оборони України №260 та накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2022 №296 і від 12.12.2022 №330 як на підставу для відмови у виплаті додаткової винагороди за період листопад–грудень 2022 року. Порядком №260 встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення; до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини, включаючи місяць повернення.
Наведене обмеження за своїм змістом є темпоральним і поширюється виключно на місяць порушення, період самовільного залишення частини та місяць повернення, а не на будь-які наступні періоди. Згідно з наказом від 02.11.2022 №296 позивача визнано таким, що самовільно залишив частину, а згідно з наказом від 12.12.2022 №330 – таким, що повернувся після самовільного залишення частини. Період самовільного залишення частини, визначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2025 №20 (з 02.11.2022 по 11.12.2022), передує періоду стаціонарного лікування позивача (з 27.12.2022 по 06.01.2023), за який заявлено вимогу про виплату додаткової винагороди, та не збігається з ним. Відтак указане обмеження на період стаціонарного лікування позивача не поширюється.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.04.2026 у справі №240/4897/24, в якій у задоволенні позову про виплату додаткової винагороди відмовлено, не є релевантними для обставин справи, що розглядається. У вказаній справі підставами для відмови слугували неявка військовослужбовця до місця служби після виписки з лікувального закладу (внаслідок чого виплату грошового забезпечення було правомірно призупинено), відсутність довідки про обставини травми встановленого зразка та відсутність доказів тяжкого поранення для виплати за час відпустки за станом здоров`я. У справі, що розглядається, навпаки, період самовільного залишення частини передує періоду стаціонарного лікування і не збігається з ним, обставини поранення підтверджені довідкою про обставини травми за формою додатка 5 до Положення №402, а перебування позивача на стаціонарному лікуванні підтверджене медичними документами.
Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100000 грн у зв`язку із отриманням 26.12.2022 поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 27.12.2022 по 06.01.2023 пропорційно дням такого перебування.
При цьому суд враховує, що з відзиву відповідача вбачається часткове нарахування у лютому 2023 року додаткової винагороди за період з 01.01.2023 по 06.01.2023, а тому нарахування та виплата підлягають проведенню з урахуванням раніше нарахованих та виплачених за цей період сум. Тому похідна вимога про зобов`язання вчинити дії є обґрунтованою.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то позивач звільнений від його сплати на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак розподіл судових витрат на підставі ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 09.06.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (01.01.2022 року, 01.01.2023 року).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ – НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП – НОМЕР_5 ) грошове забезпечення за період з 09.06.2022 по 20.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн у зв`язку із отриманням 26.12.2022 травми (поранення), пов`язаної із захистом Батьківщини, за період стаціонарного лікування з 27.12.2022 по 06.01.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ – НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП – НОМЕР_5 ) додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн у зв`язку із отриманням 26.12.2022 травми (поранення), пов`язаної із захистом Батьківщини, за період стаціонарного лікування з 27.12.2022 по 06.01.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням раніше нарахованих та виплачених за цей період сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.