03.07.2026

Справа №639/5402/26
Провадження №1-кп/639/389/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Харків
Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 25.12.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №62024170030005484 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пришиб Балаклійського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, не маючого будь-яких осіб на утриманні, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки та був відряджений у в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
-14.05.2004 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 11.02.2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 3 місяці 19 днів;
-27.02.2009 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 01.06.2013 року з ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» за відбуттям покарання;
-13.03.2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 04.08.2022 з ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» за відбуттям покарання;
-23.12.2024 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 361, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
-31.01.2025 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 133 від 04.05.2024, солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, якого в подальшому було відряджено до військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу. 
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби 24.07.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від проходження військової служби та проводив час на власний розсуд.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 24.07.2024, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 , після відпустки за станом здоров`я.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 в період з 24.07.2024 по 08.10.2024, доки не був затриманий працівниками ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме району виконання завдань за призначенням військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. 
За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 08.10.2024, доки не був затриманий працівниками ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчиненого злочину, надав пояснення щодо місця, часу, способу його скоєння так, як вони встановлені судом. Суду пояснив, що дійсно 24.07.2024, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , без дозволу командування, після відпустки за станом здоров`я він не з`явився вчасно до місця виконання завдань військової частини в районі  АДРЕСА_2 та до 08.10.2024року постійно перебував поза межами місця проходження служби, за місцем свого мешкання, проводячи час на власний розсуд. Кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорює. У вчиненому щиро розкаюється. 

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримали захисник і сторона обвинувачення.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого.
На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною. 
На підставі вищевикладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі. 
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, останній раз 31.01.2025 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідності немає, одружений, не має будь-яких осіб на утриманні, був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , де характеризувався негативно, має постійне місце проживання та реєстрації.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з статтею 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, наведені вище, також враховує його відношення до скоєного,наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обставин, які його обтяжують.
Суд зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є небезпечним тяжким військовим злочином, оскільки вчинене під час широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України і введеного воєнного стану, посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі й породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, а отже, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.
При цьому суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 11 липня 2023 року по справі № 726/78/23, від 05 вересня 2024 року по справі № 552/4832/22, від 27 березня 2025 року по справі № 953/3196/23 тощо, за змістом яких: відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.
На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі, в межах санкції статті кримінального закону, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , надання обвинуваченим визнавальних показань істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим при призначенні остаточного покарання у суду немає правових підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України.
При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наступні обставини.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 року по справі №766/39/17 (провадження №51-8867кмо18) викладено правовий висновок, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).
Об`єднана палата Верховного суду у постанові від 01.06.2020 по справі 766/38/17 зробила такі висновки щодо застосування норм права: «При призначенні того, які з правил остаточно призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, якщо злочин, за яким засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів).
Враховуючи, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.01.2025 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та з урахуванням положень ст. 71 КК України йому було призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, а кримінальне правопорушення, що є предметом даного судового розгляду, обвинувачений скоїв до ухвалення зазначеного вироку, тому суд призначає остаточне покарання ОСОБА_4 керуючись ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, підстав для його обрання суд не вбачає. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі. 
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.01.2025 року,більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня ухвалення вироку – з 03.07.2026 року.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, відбуту ним частину строку покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.01.2025 року у період з 31.01.2025 року по 02.07.2026 року включно.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той же строк з дня отримання копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя    ОСОБА_1