22.05.26
22-ц/812/1181/26
Провадження №22-ц/812/1181/26 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Миколаїв
Справа № 482/1762/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання – Колосової О.М.
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом 
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Фермерське господарство «Український сад»
про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 
на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Кічулою В.М., 20 березня 2026 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 20 березня 2026 року,

у с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.
В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія МК № 011497, виданого 05 листопада 2004 року, йому належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 6,13 га., що розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, кадастровий номер 4824810000:05:004:0047.
01 березні 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду відповідачу на сорок дев`ять років передано вищевказану земельну ділянку.
Відповідно п.п. 9 - 14 договору оренди відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату в розмірі 4 043 грн 72 коп. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації, не пізніше 20 грудня звітного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення.
Позивач вказував, що відповідач своїх обов`язків щодо виплати орендної плати, передбачених договором оренди, не виконує. На момент звернення до суду, відповідач не виплатив позивачу орендну плату за 2016-2023 роки, яка становить 32 349 грн 76 коп., що є підставою для припинення укладеного між ними договору оренди шляхом розірвання та стягнення з відповідача на його користь не виплаченої суми орендної плати.
Посилаючись на викладене, та систематичну несплату орендної плати ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047 площею 6,13 га та стягнути заборгованість у розмірі 32349 грн 76 коп.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2026 року позов задоволено. Розірвано договір оренди землі від 01 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047 площею 6,1267 га., який було зареєстровано в ДРРПНМ 09 березня 2016 року державним реєстратором Новоодеського районного управління юстиції, Миколаївської області, Литвиненко Н.Є., номер запису про інше речове право 13647011.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2016-2023 роки включно у сумі 32 349 грн 76 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у нього заборгованості по сплаті орендної плати. Зазначав, що взаєморозрахунки за договором оренди земельної ділянки між сторонами проводилися на підставі взаємної домовленості через батька позивача ОСОБА_3 та з урахуванням договорів позики, за якими ОСОБА_2 надавав ОСОБА_3 у борг грошові кошти, в рахунок сплати орендної плати.  ОСОБА_3 (батько позивача) має непогашену заборгованість перед ним за цими договорами позики, оформленими ОСОБА_3 у формі розписок. 
Крім того вказував, що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на пояснення ОСОБА_1 , який особисто зазначив, що його батько ОСОБА_3 отримував кошти за оренду його земельної ділянки та з його дозволу використовував їх на свої потреби – «на життя». Також позивач сам зазначав, що розрахунків з ОСОБА_2 за оренду земельної ділянки він не проводив. Всі розрахунки за оренду його земельної ділянки проводив ОСОБА_3 (батько позивача).
У відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначав, що доводи апелянта є юридично помилковими, оскільки предметом розгляду у цій справі є не боргові відносини ОСОБА_3 , не взаємовідносини ОСОБА_2 з іншими членами родини ОСОБА_5 , не розрахунки за земельні ділянки інших власників і не обставини інших судових проваджень. Предметом цієї справи є конкретне зобов`язання ОСОБА_2 як орендаря перед ОСОБА_1 як орендодавцем за конкретним договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047. Саме в межах цього предмета доказування суд першої інстанції правильно перевірив, чи довів відповідач належне виконання свого обов`язку зі сплати орендної плати та чи мав право передавати земельну ділянку у суборенду без письмової згоди власника.
Одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 є посилання на те, що розрахунки за договором оренди нібито здійснювалися через ОСОБА_3 (батька позивача), який діяв на підставі довіреності, виданої йому ОСОБА_1 . На думку апелянта, сама наявність такої довіреності має підтверджувати належне виконання ним обов`язку зі сплати орендної плати. Проте такий довід є помилковим як з фактичної, так і з правової точки зору.
Довіреність не є доказом припинення зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати. Вона не підтверджує ані факту передачі коштів, ані згоди ОСОБА_1 на зарахування орендних платежів у рахунок особистих боргових зобов`язань ОСОБА_3 , ані зміни умов договору оренди, ані прощення боргу відповідачу. Право представника отримати кошти не є тотожним праву змінити спосіб виконання договору, погодити зарахування зустрічних однорідних вимог або припинити зобов`язання орендаря на підставах, які прямо не передбачені договором чи законом. Таким чином, посилання ОСОБА_2 на довіреність ОСОБА_3 не спростовує висновків суду першої інстанції. Суд обґрунтовано виходив із того, що апелянт не довів належного виконання свого обов`язку зі сплати орендної плати, а сама наявність представницьких повноважень у ОСОБА_3 не може замінити доказів фактичної оплати за договором оренди землі, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 011497, виданого Новоодеською РДА 05 листопада 2004 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,13 га., що розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, кадастровий номер 4824810000:05:004:0047.
01 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендарю передано земельну ділянку площею 6,1267 га., розташовану в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, на строк 49 років.
Згідно з п. 5 договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації, на момент укладення договору оренди, становить 134 790 грн 52 коп.
Відповідно до Витягу № НВ-4800496562024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого станом на 08 серпня 2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047 становить 150 468 грн.
Відповідно до розділу «Орендна плата» договору оренди, сторони визначили розмір орендної плати, строк та форму її сплати. Зокрема згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 043 грн 72 коп. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації; орендна плата виплачується у грошовій або в натуральній формі (за бажанням орендодавця сільськогосподарською продукцією по договірним цінам на момент розрахунку). Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 договору). Орендна плата вноситься у такі строки: у грошовій формі – один раз на рік до 20 числа останнього у звітному році місяця (п. 11 договору). Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12 договору). Розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13 договору). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 14 договору).
Земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції (п. 15 договору). Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у день державної реєстрації цього договору без акту її приймання – передачі (п. 20 договору).
Право на оренду земельної ділянки не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано в заставу (абзац 3 п. 25 договору).
Згідно з п. 28 договору, орендодавець, серед іншого, має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (п. 36 договору).
Згідно з п. 38-39 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 42 договору). 
Право оренди земельної ділянки відповідача за вказаним договором оренди зареєстроване в ДРРПНМ 09 березня 2016 року, номер запису 13647011, строк дії – 08 березня 2065 року.
Таким чином судом встановлено, що договір оренди землі від 01 березня 2016 року набрав чинності 09 березня 2016 року – з моменту його державної реєстрації в ДРРПНМ.
31 травня 2019 року між відповідачем та Фермерським господарством «Український сад» укладено договір суборенди землі, відповідно до умов якого суборендарю передано земельну ділянку площею 6,1267 га, розташовану в межах території Новоодеської міської ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, на строк 46 років. 
Більшість умов вказаного договору суборенди є ідентичними умовам договору оренди від 01 березня 2016 року.
Відмінною умовою є те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 143166,50 грн. (п. 5 договору суборенди). Орендна плата вноситься суборендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто – 4 295,00 грн. на рік (п. 8 договору суборенди), один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця, натуральна – до 20 числа останнього у звітному році місяця (п. 10 договору суборенди).
Право суборенди земельної ділянки ФГ «Український сад» за вказаним договором суборенди зареєстроване в ДРРПНМ 31 травня 2019 року, номер запису 31843014, строк дії – 08 березня 2065 року.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» - далі Закон).
Статтею 13 Закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч. 1 ст. 21 Закону).
За статтею 23 Закону, орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини. 
Частинами 3 та 4 статті 31 Закону передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною 1 статті 32 Закону встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 24 Закону визначено право орендодавця вимагати від орендаря, в тому числі, і своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з п. «д» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Наведені положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року у справі № 6-146цс12.
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до розділу «Орендна плата» договору оренди від 01 березня 2016 року, сторони визначили розмір орендної плати, зокрема згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 043 грн 72 коп. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації, яка розрахована за визначеною у п. 5 даного договору оренди, нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації, на момент укладення договору оренди, в розмірі 134 790 грн 52 коп.
Згідно з договором суборенди землі від 31 травня 2019 року, укладеним між відповідачем та ФГ «Український сад», нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки на дату укладення договору становить 143166 грн 50 коп. (п. 5 договору суборенди), та відповідно орендна плата у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить – 4 295 грн. на рік (п. 8 договору суборенди).
Відповідно до Витягу № НВ-4800496562024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого станом на 08.08.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047 становить 150 468 грн, та відповідно орендна плата у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2024 рік повинна становити 4514,04 грн. (150 468,00 грн. х 3% = 4514,04 грн.).
Інших розмірів нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047 матеріали справи не містять, відтак з врахуванням зазначеного, розмір орендної плати в межах заявленого позивачем періоду, яка становить не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі, та яка повинна була сплачуватись відповідачем, тобто з 2016 року по 2018 рік (із нормативної грошової оцінки землі 134 790,52 грн.) орендна плата становила 4 043 грн 72 коп. на рік та з 2019 року по 2023 рік (із нормативної грошової оцінки землі 143166,50 грн.) орендна плата становила 4 295 грн.
На підтвердження належного виконання взятих на себе зобов`язань по сплаті орендної плати за договором оренди від 01 березня 2016 року відповідачем надано до суду договори позики у формі розписок, за якими, як стверджує ОСОБА_2 , він та його мати ОСОБА_7 передавали ОСОБА_3 (довірителю та батьку позивача) грошові кошти, зокрема:
- згідно розписки від 01 лютого 2013 року ОСОБА_3 зазначив, що: «взяв в борг у ОСОБА_7 5 000 доларів США під 2% (щомісячно). Зобов`язується повернути всю суму 01 лютого 2014 року, - з правом дострокового повернення»;
- згідно розписки від 12 серпня 2013 року, ОСОБА_3 зазначив, що: «взяв у борг 1 000 євро у ОСОБА_2 строком на три місяці»;
- згідно розписки від 16 листопада 2013 року ОСОБА_3 зазначив, що: «взяв в борг у ОСОБА_2 1 000 євро, зобов`язується повернути 15 травня 2014 року»;
- згідно розписки від 11 липня 2014 року ОСОБА_3 зазначив, що: «взяв у борг 1 000 доларів США у ОСОБА_7 . Зобов`язується повернути до 31 грудня 2014 року»;
- згідно розписки від 18 листопада 2014 року, ОСОБА_3 зазначив, що: «від спільної діяльності з ОСОБА_2 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, отримав належну йому суму у повному обсязі до 2017 року (включаючи збір врожаю) включно».
Також відповідач вказував, що за 2019-2020 роки за оренду земельних ділянок ОСОБА_3 отримав від нього, як голови фермерського господарства «Український сад», яке є суборендарем вищевказаних земельних ділянок, кошти в розмірі 25 000 грн., що підтверджується даними касової книги за 17 вересня 2019 року, 26 вересня 2019 року та 25 вересня 2020 року.
З врахуванням зазначеного, вважав, що загальна сума отриманих ОСОБА_3 від нього грошових коштів, є більшою ніж розмір заборгованості, про наявність якої вказує позивач.
Проте, із вищезазначених боргових розписок, вбачається, що між відповідачем і ОСОБА_7 та ОСОБА_3 існували правовідносини позики, за якими ОСОБА_3 отримував грошові кошти на визначених у цих розписках умовах. На зворотніх частинах вказаних розписок відображені відомості про отримання певних коштів. Однак, належних доказів того, що позичені у відповідача та у ОСОБА_7 кошти повинні бути враховані в рахунок орендної плати відповідачем не надано. Не містять такої інформації і відомості із зворотних частин вказаних розписок. 
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що розрахунки між ним та ОСОБА_3 (батьком позивача) відбувалися згідно взаємної домовленості, однак належних доказів такої домовленості відповідач суду не надав. Більше того, відповідач не підтвердив відповідної домовленості з ОСОБА_1 про зарахування коштів по борговим зобов`язанням ОСОБА_3 в рахунок сплати орендної плати за оренду землі, яка належить позивачу. Окрім того проти цього заперечує позивач, що свідчить про відсутність відповідних домовленостей.
Розписка від 18 листопада 2014 року, в якій ОСОБА_3 зазначив, що: «від спільної діяльності з ОСОБА_2 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, отримав належну йому суму у повному обсязі до 2017 року (включаючи збір врожаю) включно» може свідчити про спільну діяльність ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, з ОСОБА_2 , однак жодним чином не підтверджує виконання відповідачем своїх орендних зобов`язань перед позивачем за договором оренди від 01 березня 2016 року. За такого, зазначене не є належним доказом виконання зобов`язань по сплаті орендної плати відповідачем позивачу за період 2016 - 2017 років. 
Також відповідач вказує, що за 2019-2020 роки за оренду земельних ділянок ОСОБА_3 отримав від нього, як голови ФГ «Український сад», яке є суборендарем вищевказаних земельних ділянок, кошти в розмірі 25 000 грн., що підтверджується даними касової книги за 17 вересня 2019 року, 26 вересня 2019 року та 25 вересня 2020 року, за оренду 20 га. 
Проте, матеріали справи не містять достатніх даних про те, що вказані кошти були фактично отримані ОСОБА_3 та що такі передавалися в рахунок сплати орендної плати за спірну земельну ділянку, яка належить позивачу.
Покази свідка ОСОБА_8 про отримання ОСОБА_3 даних коштів згідно з касовою книгою та про їх врахування за оренду відразу трьох земельних ділянок, загальною площею 20 га, які належать, окрім позивача, також іншим особам, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_9 суперечать фактично встановленим судом обставинам та не підтверджуються наявністю відповідної домовленості між позивачем та відповідачем. 
У матеріалах відсутні належні докази, які би свідчили про конкретні суми, зараховані в рахунок орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047, яка належить позивачу.
До того ж, згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, витребуваної Миколаївським апеляційним судом, ОСОБА_1 не отримував доходів від ОСОБА_2 або ФГ «Український сад» за період з 1 кварталу 2016 року по 4 квартал 2023 року.
Наявність чи відсутність заборгованості ОСОБА_3 , який не є стороною у справі, за борговими розписками не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки такі не містять відомостей, які б свідчили про отримання / зарахування коштів в рахунок орендної плати за договором оренди від 01 березня 2016 року, укладеного з позивачем. 
Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем виконання взятих на себе за договором оренди від 01 березня 2016 року зобов`язань по сплаті орендної плати за період з 2016 року по 2023 рік, а доводи відповідача та його представника в цій частині вважає безпідставними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435св18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України: (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932св18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).
Відповідач більше чим двічі порушив свій обов`язок по виплаті орендної плати, тобто має місце систематична невиплата орендної плати, що є істотним порушенням договору, а тому є підставою для розірвання договору оренди землі від 01 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі.
Ще однією, самостійною підставою для розірвання договору оренди землі від 01.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є передача відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0047 в суборенду ФГ «Український сад» за договором суборенди землі від 31 травня 2019 року, без письмової згоди орендодавця.
Проте, рішення суду в цій частині ОСОБА_2 не оскаржувалось, за такого, апеляційним судом в цій частині не переглядалось.
Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Ж.М.Яворська

Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.